222 ANIll-RS llnl.\|i;|<F.N. 



landska skogsvaidcn liar liif^iitt och in^är alltjämt den s. k. liyj^gcsrens- 

 niiigcn, som oftast alscr att l)ott])locka ocli sammanlägga allt å hygget 

 liggande alfall. ( Im man hmtrojcr del ris, som verkligen utgör ett hin- 

 iler, då ma tietla vara, men att principiellt ej tåla vid att se en kvist 

 på marken, det ar ej försvarligt. Genom denna risplockning har man 

 emellertid i hög grad gynnat skogsograsens utveckling ä hygget samt 

 ordnat till synnerligen behagliga uppehållsorter för beteskreaturen, litl 

 /ciiii/^l/i;'/ //s/iiiÅ;' ofrcr /iyi,''.K''''f hindiar ej afscväidt såddens utförande 

 inli rei kar som ell i^^cdl skydd mot kreatursbetning;. 



Till sist några ord om uppfrysningen. F"ör en hvar är bekant, att 

 unga plantor ofta äro utsatta för uppfrysning å vissa jordslag. Särskildt 

 ar detta fallet å lerjord och väl förmultnad myrjord. Men äfven å 

 andra jordslag kan uppfrysningsfenomenet påvisas. Förutsättningen för 

 u])pfrysningen är framförallt hög vattenkapacitet hos jordarten. Denna 

 vattenkapacitet är i sin ordning beroende af jordens större eller mindre 

 finkornighet och porositet. Då sålunda uppfrysningen är beroende af 

 jordartens finkornighet, följer däraf att uppfrysningen kan tänkas äga 

 rum på all slags jord, endast den är tillräckligt finkornig och porös, 

 l^ppfrysning har jag äfven iakttagit ä sä godt som all slags jord såväl 

 å ren sand som på starkt humusblandad sand. 



Ram.wn medilelar några siffror å vattenkapaciteten hos olika jord- 

 arter. Största vattenkapaciteten uttryckt i volym[jrocent är hos 



k\artssand med en kornstorlek af i — 2 mm 34.52% 



- ';, kvartsand meil '3 humus 46,19» 



lera öS.n » 



' : hunuis, -7,, lera 59,45» 



hunuis, ren 74,59* 



Häraf finner man, att humusjorden är tlen mest vattenhållandc 

 jordarten och sålunda, rent teoretiskt, den jordart, å hvilken uppfrysnin- 

 gen lättast bör försiggå. Att uppfrysningsfenomenet det oaktadt ej så 

 ofta visar sig å dylik jord beror tvifvelsutan därpå, att humusjorden på 

 grund af sin höga näringshalt ofta är beklädd med en sammanhängande 

 matta af växter, hvars rötter genomväfva jorden och på så sätt motverka 

 uppfrysningen. A sådan jord, som förekommer särskildt å vara sand- 

 marker, där markvegetationen på gruml af torkan i ytlagret företrädes- 

 vis bildas af lafvar och fläckvis uppträdande ljung, där visar sig u|)p- 

 frysningen mycket ofta. Man anträffar där större eller mindre fläckar, 

 dar vegetationen så godt som fullstämligt saknas, emlast någon liten 

 grupj) svagt utvecklaile laf\ar och mossor, växande å svarta humustorl- 



