SÅni) Kl, I, KR ITANTKUINC, 1 NOURKANDSSKOG ARNA? 229 



trakta som ett ertkelt försök, och jag hoppas, att jag därmed skall i min män 

 kunna bidraga till frågans utredning. 



Direktören A. \\'ahi,i;ren: 1 stort sedt instämmer jag i det uttalande som 

 at' inledaren gjorts, beträffande kulturförhållandena i Norrland. Dock är det 

 ett par detaljer, i frägu om hvilka de undersökningar jag gjordt företrädesvis 

 i södra Sverige skilja sig till resultatet frän dem, som här framlagts. Jag 

 fäste mig vid tabellerna jiå taflan, där man ser den olika groningsprocenten 

 i de olika slags skikt, hvari skogsjorden vanligen är uppdelad. Där upptogs 

 torf, mylla, rödsand och gulsand. Man har förut gjort liknande försök pä 

 professor Mullers i Kberswalde initiativ. Jag ändrade hans metod så, att det 

 icke fanns någon botten i de lådor, i hvilka kulturförsöken utfördes, utan jag 

 gjorde lådorna öppna, så att de stodo i kontakt med den underliggande 

 alfven, hvarigenom förhållandena närmade sig sä nära som möjHgt de natur- 

 liga. De jordlager jag använde voro torf, därnäst mylla, men i stället för 

 rödsand använde jag hvitsand samt till sist gulsand. Den mark jag under- 

 sökte bestod näjiiligen under huumslagren af hvitsand och under denna gul- 

 sand. I dessa olika lager utsåddes tall- och granfrö. Jag har icke i minne 

 mera än resultatet af tallfrösädderna. Det såddes pä våren 1907 50 stycken 

 tallfrön i hvartdera af lagren. Resultatet undersöktes de sista dagarna i juli 

 samma år. I torfven funnos 18 plantor, i myllan 31, i hvitsanden 38, men 

 i gulsanden 3. Följande år fortsattes försöken, och de plantor som uppkom- 

 mit, undersöktes. De visade öfver hufvud, såsom här påpekats, afgjordt större 

 växtlighet i torflagren och i myllan än i såväl hvit- som gulsanden. I torf- 

 jorden funnos kvar 18 stycken plantor, i myllan 31, i hvitsanden 18 — mot 

 38 föregående är — och i gulsanden 6 ytterst små och dåliga plantor. 



Sålunda visade detta försök motsatsen till hvad herr Holmgrens tabeller 

 gifva vid handen, nämligen att åtminstone i gulsanden groningsresultatet är 

 det allra sämsta, liksom också plantornas utveckling där är mycket sämre. Jag 

 har härmed endast velat påpeka, att det är ofantligt många faktorer, som 

 härvidlag spela in. Det är därför ytterst vanskligt att af ett fåtal försök 

 draga några bestämda slutsatser angående frönas utveckling. Vi ha under 

 Skogsin.stitutets skogsodlingsöfningar vid frönas ut.såning i det fria gjort en 

 massa försök med hänsyn till markbetäckningens inflytande på frönas gro- 

 barhet. Tyvärr erinrar jag mig icke nu några af de direkta siffror, som vi 

 kommit till, men så mycket har dock fastslagits, att den markbetäckning, 

 som gifves utsådda frön, har en utomordentlig betydelse för dessas grobarhet, 

 och icke blott för det antal plantor, som komma upp, utan äfven för plantor- 

 nas vidare utveckling. Innan man sålunda alldeles bestämdt fastslär, att den 

 ena metoden, sådd eller plantering, har företräde framför den andra, finner 

 jag det för min del synnerligen önskligt, att strängt vetenskapliga undersök- 

 ningar göras, därvid i den män det är möjligt hänsyn tages till alla inver- 

 kande faktorer. Först därefter kan man vara berättigad att draga mera all- 

 mängiltiga slutsatser. 



befogenlieten af den gjorda anmärkningen, hvadan jag älerlagcr mitt i hastiglictcn under 

 diskussionen gjorda mcdgifvande i anledning af doc. H:s inlägg i denna del af frågan. 

 Att de verkstäflda experimenten ej äro så omfattande som önskvärdt vore, har jag i mitt 

 föredrag själf framhållit. 



SkcgsvAriisfortninsens TUskri/l igil. I 6 



