SADO Kf.LER n.ANTKKlNC. I NOUUl.ANliSRKdGARXA r 233 



veckor. En sådan torr period lui de små plantorna med outveckladt rot- 

 system svårt att stå emot. Det kan tänkas, att den planterade plantan har 

 lättare att motstå denna första farliga period, åtminstone i fråga om andra 

 året efter planteringen. Men lieträtTande det år planteringen sker, tror jag, 

 att den planterade plantan skall visa sig känsligare än den genom sådd upp- 

 komna, åtminstone om torkan inträffar omedelbart efter planteringen. I Norr- 

 land har plantan äfven en annan svår period att öfvervinna, nämligen sedan 

 den uppnått omkring en half meters höjd, då den kommer att stå öfver snön 

 på våren. ( )ch skarsnön i Norrland i förening med den ofta förekommande 

 kolossala temperaturskillnaden mellan dag och natt decimerar ett stort antal 

 plantor. Denna för plantorna farliga ])eriod böra såddplantorna bättre kunna 

 motstå, än de medelst plantering uppdragna plantorna med sina mer eller 

 mindre onaturligt ut\ecklade rotsystem. Vi veta ock, att pä senare tid röster 

 höjts i Tyskland för att orsaken till att de unga tallskogarna pä många ställen 

 med svag mark, i större eller mindre grad dö ut, just är att söka däri, att 

 rotsystemet i följd af planteringen icke kunnat utveckla sig naturligt. 



Vidare talar emot planteringen, att den kräfver mera arbete än sådden, 

 och enär kulturtiden i Norrland sammanfaller med vårbruket och flottningen, 

 är det då synnerligen ondt om folk, och detta har i sin tur till följd, att 

 kulturtiden ofta utsträckes, hvilket innebär en synnerligen stor fara, ty, såsom 

 herr Barthelson framhöll, det är af största vikt, att kulturerna bli utförda i 

 god tid, och detta gäller särskildt Norrland, ]>å grund af de där ofta före- 

 kommande torra försomrarna. Det är därför nödvändigt, att kulturerna i 

 Norrland ske omedelbart efter det tjiilen gått ur marken. Detta kan man icke 

 medhinna, om man använder sig af plantering, jag skulle därför tro, att 

 man trots allt för framtiden får fasthälla vid .sådden, men att man bör utföra 

 densamma med större omsorg och just i den af inledaren anvisade riktningen. 

 Sålunda böra såddrutorna göras djupare och jordlagren väl omblandas samt 

 sådden verkställas, omedelbart efter det tjälen gått ur marken. 



\'idare bör erinras om att, såsom inledaren framhöll, risbränning icke 

 bör göras kraftigare än .som behöfs. Såddplantorna äro lika väl som de 

 planterade i behof af skydd af riset. Man bör därför undvika onödig ris- 

 bränning, helst som arbetet kostar ganska mycket pengar. 



Jag vill emellertid betona, att jag med detta icke pii något sätt åsyftat 

 att motsätta mig försök med plantering. Tvärt om är det synnerligen önsk- 

 värdt, att sådana försök må komma till stånd, såsom inledaren och äfven ett 

 par andra talare framhållit, ty skulle det visa sig, att åtminstone på sina 

 ställen planteringen ger bättre resultat, bör naturligtvis denna då komma till 

 användning. Vi veta emellertid, att Norrland kan framvisa vackra resultat 

 genom sådd, och därför böra vi undersöka orsaken, när man misslyckas. 

 Säkerligen beror det mycket ofta på, att man användt från södra Sverige 

 härstammande frö. 



Inledaren hade ett yttrande, som jag till sist vill upptaga. Han fram- 

 höll, att kreatursbetet i Norrland icke skulle vara lika farligt för de unga 

 plantorna som i södra delarna af landet. Min erfarenhet är nästan den mot- 

 satta, ty åtminstone i de mera bebyggda delarna af Norrland samlas krea- 

 turen till hyggena i större skockar, och ofta drifva större eller mindre flockar 

 hästar omkring pä hyggena, jagade af mygg och broms, dä de så fullständigt 

 sparka sönder marken med sina hofvar, att icke en enda planta blir kvar. 



