234 DISKUSSION. 



|;iginäsl;ui' 1 mr Jonson: Med anledning af alt öfverjaginaslare Barthel- 

 son gräfde n|)|) det gamla stridsäninct angående kvistiglieten i <len plante- 

 rade skogen, licr jag alt lä siiga ett ]jar ord ytterligare. ]'or tvä år sedan 

 liesökte jag under en studieresa ett af de största ])lanterade skogsområdena 

 som \ i äga, nämligen Finspångs bruksskogar, väl l^ekanta för mänga här när- 

 varande, jag kom dit i afsikt att bland annat om möjligt fa klart för mig, 

 huruvida planteringen kunde ha någon menlig inverkan på virkeskvaliteten, 

 såsom den hade rykte om sig att åstadkomma. När jag for därifrån, hade 

 jag emellertid det intrycket, att denna farhåga var betydligt mindre berättigad 

 än man velat framhiilla. Det fanns nog fall, där man å dessa bördiga marker 

 fick se mycket kvistigt \ irke bland de gröfre dimensionerna, och i allmänhet 

 utmärkte sig de glesare forbanden for större grenighet. Men öfver hufvud 

 taget, (lär förbandet \ar läm|)ligt, kunde jag i<-ke komma till den U[)pfatt- 

 ningcn, att planteringen i detta afseende skulle inverka menligt, och äfven 

 om så skulk- \ara, torde vi infim \ irkesmarknaden för närvarande stå på den 

 ståndpunkten, att det icke gör så mycket, om virket oftast är något kvistigt, 

 då detta ofta mer än \äl uppväges af den \ inst man kan göra genom att på 

 \ iss tid hinna fä fram stocken en tum i^^iöfre i lilländan. 



Slutligen framhöll herr liarthelson, att man skulle gallra rutorna. När 

 jag resonerade om sådd och |)lantering, tänkte jag icke blott |)å rutsådd för 

 hand utan äfven pa själlsådd. dallringen är ju ett sätt att hjälpa upp såd- 

 den, att underlätta striden, men å andra sidan är det icke många ställen, 

 där man kan komma till en sådan intensitet, att man kan göra utgallringen i 

 tid. Man far t\ärt om olta allt för många i)lantor. \'i ha sålunda ä Klotens 

 kronopark kulturer, .som lyi kats allt för förträffligt, ty \'\ ha gräft upp sådd- 

 gropar, där ända till 20 tallar mellan 15 ä 20 år äro sanmianvä.xta i rötterna. 

 De utgöra en enda klump. Kn del måste ju förr eller senare stryka på 

 foten, hvarigenom uppstår en massa angre]i[)s])unkter för röta i de stubbar, 

 som äro sammanväxta med de öfriga träden. De kvarvarande träden stå 

 dessutom sedan med ensidiga, föga lifskraftiga kronor. Jag anser sålunda 

 vanskligt att i praktiken allt för mycket räkna med, att utgallringen af plant- 

 bestånden \ erkligen kommer till stånd, och äfven om man kan verkställa denna 

 i tid, så är det icke sagdt, att man ändock kan återvinna det försprång, 

 plantbestånden i regel fä genom en \äl utförd plantering. Naturligtvis måste 

 man alltid förutsätta, att plantering äf\en lämpar sig af praktiska skäl, d. v. s. 

 att lämplig arbetskraft är tillgänglig, men under den förutsättningen anser 

 jag planteringen vara att förorda många gånger framför de för skogs- 

 mannen ej obekanta upprepade, misslyckade sådderna. Absolut sanning fin- 

 nes naturligtvis i( ke här lika litet som ]iå andra områden, men jag har här- 

 med hufvudsakligen velat lietona, att kostnaden och enkelheten vid utförandet 

 ej lär \ara den faktor, som allena bör bestämma, hvilken förvngringsmetod 

 skall anses bäst värd att förorda. 



Länsjägmästaren W. DM'.t:iK: Kn föregående talare yttrade, att den glesa 

 befolkningen i Norrland \ore en faktor att räkna med vid såddens föredra- 

 gande framför planteringen. Dä Norrland och Dalarna ha mycket gemen- 

 samt, har jag tagit mig friheten att här begära ordet. Jag har en helt annan 

 åsikt än den nyss relaterade. Jag \\\\ framhålla, att vi skola söka fa fram 

 planteringen just på den grund, att vi ha så litet arbetsfolk, såväl i Norrland 



