24f' -UNO WAMAIO. 



stiiina kvar, lill dåli^ tröst för småbrukaren pa. skogstorpet. Det är 

 därför troligt, att det endast är en tidsfråga, när rådjuren äfven lära sig 

 tillgripa hafreaxen och rägaxen. \u framställer sig emellertid den 

 friigan, om \ i \erkligen skola kunna hopjias, att i den öfre och mellersta 

 delen af landet i de större skogstrakterna få till stånd så talrika rådjurs- 

 stammar, att de kunna bli en inkomstkälla för oss. Den frågan tror 

 jag mig kumia besvara med nej. Ixädjuret är ett härstädes med rätta 

 icke hemmahörande djur, fastän detsamma under senaste åren behagat 

 hit invandra söderifrån. Att få en större stam af dessa häruppe är 

 nog icke möjligt. Men äfven om detta vore möjligt, sä uppstår frågan, 

 om det \'ore önskvärdt ens ur jaktlig synpunkt. Att det icke är önsk- 

 ligt ur skoglig synpunkt torde \ara u[)|)enbart. \'i ha af ålder här 

 u])pe haft \är kära och af mänga hogl värderade stöfvarjakt pä hare 

 och räf. Skola vi söka lä till stånd några större rädj ursstammar i våra 

 skogar, måste vi saga farväl ät denna jakt. Ä andra sidan vilja vi 

 ha k\'ar stöfvarjakt pä hare och räf, måste \i starkt decimera rådjurs- 

 stammen och helst mota dem tillbaka till Sveriges sydligare delar, där 

 rådjuren mera höra hemma. 



Jag erkänner, att detta ar något nytt för herrarna att höra och för 

 alla jaktvänner för öfrigt i landet, sedan man haft halfårs- och helårs- 

 förbml för rådjuren. Jag kan icke hjälpa, att det är något nytt. Vi 

 veta emellertid, att nar en nyhet framkommer, så är det icke så lätt 

 att fä den igenom. Hjärnan behöfver vridas rundt ett helt hvarf, och 

 det går långsamt, innan man kan få en ny syn på tingen. Nu vill jag 

 icke påstå, att det behöfver gä långsamt för herrarna, ty ni äro skogs- 

 intresserade, skogsbor skulle jag vilja säga, och alltså snabbtänkta. — 

 Jag skulle för resten kunna tala om, hur jag indelar människorna. Jag 

 har läst i en tidning, att en lärd professor i Stockholm eller hvar det 

 nu var, indelade människorna i långskallar och trindskallar. Jag kan 

 icke gilla den indelningen, ty jag måste då räkna mig och många af 

 mina vänner till trindskallarna. Därför har jag gjort upp en egen in- 

 delning. Jag delar nämligen mänskligheten i två kategorier, snabbtänkta 

 och trögtänkta, eller skogsbor och slättlandsbor. Herrarna ha väl exem- 

 pelvis sett skillnaden mellan en slättlandsbo och en skogsbo, när de 

 vända sig, då de höra något misstänkt bakom sig. Skogsbon vänder 

 sig blixtsnabbt, men den andre behöfver för det ett par minuter. Hundra- 

 faldt större är tidsskillnaden mellan de båda kategorierna, då det gäller 

 att vrida hjärnan rundt inför en ny tanke. Emellertid räknar jag her- 

 rarna till skogsbor, men det är gifvet, att ni ha mänga vänner och be- 

 kanta bland slättlandsborna. Då ni träffat dessa pä senaste tiden, ha 

 ni nog sett, att hjärnan suttit litet snedt på dem just pä grund af den 



