248 UN(I WAI.I.MD. 



och skick I>;i fick jaj; stryk af far — dcii enda f^änj^en. Men sedan 

 har ja<i också hellre fjätt i skogen än i kyrkan om söndaj^arna. När 

 jag var sex år, fick jag följa med till skogs ined j)istol att skjuta till 

 måls med, och åtta är gammal fick jag ett hagelgevär och sköt dä mina 

 tre första harar. När jag var elfva är sköt jag min första tjäder i träd 

 och min första ra[)])iiöna i flykten. Jag vill med detta hafva påpekadt 

 att min af\oghel mot rådjuren icke härleder sig af brist på intresse 

 for jakt utan just för mitt stora intresse för densamma, hvilket intresse 

 är fullkomligt medfödt. 



Jag vill nu i)eratta en sista episod, som hänför sig till i julas. Jag 

 hade knapjiast under hela hösten haft tid att gå ut med mina stöfvare. 

 Sä kom julhelgen och jag slog mig loss för några dagars stöfvarjakt 

 å hare och räf och sökte u])[)leta en trakt, dar jag ej skulle stöta på 

 rådjur. Men förgäfves. Innan första dagen gått till ända, fingo hun- 

 darna upp rådjur, och därmed var jakten afven den gängen afbruten 

 för mig, dä rådjuren gingo miltals in på främmande marker, och hun- 

 darna följde, okunniga, som de naturligen voro, att husbonden ej ägde 

 tillstånd att utöfva jakt därstädes. FJter åtta dagar lyckades jag ändt- 

 ligcn återfå hundarna från en grannsocken. De hade då alldeles sön- 

 dertrasat sina fötter, för att nu icke tala om den pina som åsamkats 

 ;ådjureii sjallXa uiuler det dygnslånga förföljandet. När dylikt icke hör 

 till undantagen, utan gång pä gång upprepas, ledsnar man till slut, och 

 jag annonserade därför mina stöfvare till salu. Jag vill med detta hafva 

 sagdt, att vi, som hålla stöfvarjakten på hare och räf kär, måste afsäga 

 oss denna jakt i de större skogstrakterna, ifall det skall fortgå på det 

 sättet, att rådjuren därstädes allt fortfarande skola åtnjuta skydd och 

 hälla sin numerär uppe. Jag hemställer till mötet, om det vill ena sig 

 med mig om en resolution, h\artill jag ber att få läsa upp ett förslag. 

 Det är naturligtvis icke meningen att kreti och pleti skola ha rätt att 

 skjuta rådjur, utan detta bör förbehållas jakträttsinnehafvaren. Och den 

 jordägare, som vill ha sina rådjur kvar i skogarna, må gärna behålla 

 dem. Det ar en sak, som icke har med den nu förevarande att 

 göra. Hetiättande statsskogarna synes lämpligast vara, att domänsty- 

 relsen får afgöra ' tVågan om rådjurens bibehållande eller minskande i 

 antal därstädes. 



Mitt resolutionsförslag lyder sålunda; »Då det visat sig att rådju- 

 ren uppträda som svåra förstörare å skog genom att dels afbeta plan- 

 tornas toppskott, dels up]isparka mossa och jord kring buskars och 

 plantors rötter, sa att träden uttorka, dels skrapa barken på ömtåliga 

 stammar, så att röta uppstår, och dä dessutom förekomsten af rådjur i 

 större skogstrakter nästan omintetgör eller åtminstone i hög grad för- 



