OM SKOGSPERSONALENS EOR'1'SATTA UTBII.DNINC 253 



Äfven den biista utbildning blifver med tiden föråldrad, såvida ej 

 alla krafter spännas för att följa utvecklingen. Tidskrifter och andra 

 publikationer måste studeras, möten och exkursioner där de nya tankarna 

 komma under debatt böra besökas. Intresset kan så vidmakthållas, nya 

 impulser vinnas. Stillastånd är i detta fall som i alla andra detsamma 

 som tillbakagång. Stillastånd är alltid farligt, men är det i all synnerhet, 

 då utvecklingen är intensiv. Märker man, att man stannat efter, blir man 

 lätt åtminstone på äldre dagar missmodig, förskansar sig bakom sina 

 gamla åsikter och vill i det nya endast se en massa omogna och ovik- 

 tiga saker. 



Det torde ligga i sakens natur, att staten liksom hxarje större 

 skogsägare, som sysselsätter fackutbildad personal, bör hafva stort in- 

 tresse af ej endast, att personalen är väl utbildad, utan äfven att den väl 

 följer med sin tid och är fullt modern, vaken och spänstig. Alla åtgärder, 

 som hälla personalen i kontakt med utvecklingen och gifver densamma 

 impulser och eggelser till framåtskridande, böra vidtagas. Arbetsgifvaren 

 bör stödja och underlätta sin personals egen sträfvan och intresse för 

 fortsatt utbildning. 



Särskildt för fortbildning af den personal, som har sig anförtrodd 

 förvaltning och vård af så värdefull egendom som statens skogar, hvilkas 

 värde under årens lopp alltjämt stegrats, och hvilka alltjämt lämna en 

 ökad afkastning, böra inga uppoffringar anses för stora. De kostnader 

 den medför kommer personalen att återgälda genom ökade kunskaper 

 och erfarenheter samt ökad arbetsglädje. 



De förhållanden, under hvilka en afsevärd del af personalen lefver 

 och verkar, gör ett understödjande ingripande i detta hänseende från 

 statens sida särskildt nödvändigt. 



En stor del af tjänstemännen äro af sin tjänst tvingade att bo 

 ensligt och afsides. Detta gäller i all synnerhet en afsevärd del af 

 tjänstemännen i Norrland. Dessa afsides boende måste undvara den 

 stimulerade inverkan, som ligger i umgänge med folk å samma bild- 

 ningsnivå och med samma intressen, som de själfva. För dem är det 

 ofta på grund af långa vägar, dyra resor, den långa tid, som resorna 

 kräfva och som nödvändiggör tjänstledighet med därmed följande minskade 

 inkomster, omöjligt att besöka möten och exkursioner. Ofta flyta många 

 år hän, utan att de lämna sitt tjänstgöringsområde. Svårigheten, ja nära 

 nog omöjligheten att inom rimlig tid blifva transporterade bidrager äfven 

 i sin mån att stäcka energien och framkalla resignation. Det kräfves 

 under dessa omständigheter en andlig spänstighet och kraft, som få be- 

 sitta, för att ej stanna i utvecklingen eller hvad värre är — må ordet 

 förlåtas mig — rent af förslöas. I detta fall räcker det ej att studera 



