288 KKNSl ANDKRSSON. 



områden. Månget företag, som lämnat klen valuta, t. ex. endast 3 %, 

 har vid målmedvetet arbete kunnat uppdrifvas till dubbla afkastningen. 



Det vi.sar .sig så godt som omöjligt att uppleta någon produktion, 

 som rör sig med värden, kapital, som icke måste taga hänsyn till räntan. 



Då det rör sig om större delar af ett lands förmögenhet och pro- 

 duktionsbetingelser, måste det leda till allvarliga olägenheter för hela 

 landet, om större del af nationalförmögenheten medgifves intaga en i 

 afseende å räntabiliteten så abnorm ställning, som denna högsta afkast- 

 ningsteoris förfäktare yrka på för skogshushållningens räkning. Följden 

 synes i detta fall vara en tilltagande benägenhet ^'6r skogarnas sköfling. 



Detta tal om att skogen icke kan lämna mera än 3 % har nämli- 

 gen väckt oro hos en del skogsägare. Det har gifvit dem anledning 

 att afverka sin skog och betala sina skulder, som löpa med 5 % eller 

 sätta in penningarna pä banken. Pä detta sätt kan det hända, att en 

 till syftet skogsbevarande åskådning ledt till skogssköfling. 



Det händer väl, att en skogsägare motstår frestelsen att sälja 

 sin skog oakladt densamma lämnar låg ränta, då bestånden hafva 

 ett betydande affektionsvärde för honom, och han måhända ej är i 

 behof af penningar. Men vanligen räddas ej skogen därigenom. 

 Vid nämnda skogsägares frånfälle sälja arfvingarna skogen och dela 

 köpeskillingen. Skogen sköflas. Hvems är då skulden.' Vanligen 

 påvisar man den närmast till hands varande skogssköflaren som orsak. 

 Ja, utan skogsafverkare ingen afverkning, det är lika klart som — utan 

 eld, ingen eldsvåda. Men man kan lika väl söka orsaken i skogens 

 skötsel, som icke inrättats efter allmänna ekonomiska lagar och icke 

 bedrifvits aftärsmässigt. Det är bristande räntabilitet, som gör existensen 

 af stora, relativt värdefulla och föga räntabla skogskapital som sådana 

 tämligen osäker, helst som skogen äfven är ett g\'nnsamt föremål för 

 sköfling, då han är lätt realiserbar. 



Den s, k. sköflingen är nämligen en skarpt lagbunden följd af vissa 

 orsaker, och är af allmän karaktär. Den skonar hvarken skogstillgån- 

 garna eller andra näringsgrenars tillgångar, då gynnsamma betingelser 

 för densamma genom felaktig skötsel åstadkommits. Sköflingen är en 

 reaktion mot en förvaltning, som kumulerar värden utan att bekj^mra 

 sig om att de ej lämna ränta. 



Om ett företag ej förmår betala räntan på sina skulder, blifver det 

 bankrutt och måste dess tillgångar realiseras. Men egendomligt nog är 

 ett foretags bestånd ej betryggadt därmed att skuldräntorna betalas. Före- 

 taget måste också äga möjligheter att /('rräw/^ de af detsammma dispone- 

 rade värden, som utöfver skulderna förefinnas. Ett exempel skall visa detta. 



