2t)0 KRNST ANUKRSSON. 



livilket fall altaren blilvit oj^jord saiiil cf^endomens skötsel fått ostörd 

 fortgå. De nya ägarna af egendomar och verk måste gifvetvis förvalta 

 de nu högre bokförda värdena bättre för att få affären att gå ihop. 



Ofta bero dylika oformligheter i ett företags skötsel på, att man ej 

 gör klart för sig de olika näringars bärighet hvar för sig, af hvilka ett 

 företag är sammansatt. Äro t. ex. landtbruk, skogsbruk och industri af 

 olika slag förenade under en och samma administration, så bokföres vis- 

 serligen behållningen af hvarjc näringsgren särskildt, så tillvida, att dess 

 direkta inkomster och utgifter livar för sig ställas mot hvarandra. Där- 

 vid uppkomna behållningar balansera sedan i ett hufvudkonto mot bo- 

 lagets administrationskostnader och räntor i sin helhet. Detta innebär 

 således emellertid, att de särskilda näringsgrenarna blifva oberoende af 

 det kapital, som i dem är engageradt, alltså slippa att vidkännas en be- 

 tydande del af sina produktionskostnader, nämligen räntan pä. det fastig- 

 hetsvärde, det kapital de disponera. 



Vanligen finnas olika ledare för de olika näringsgrenarna. Dessa 

 äflas att uppbringa sin förvaltningsgrens afkastningsförmåga. 



Landtbruksförvaltaren sträfvar att uppdrifva jordbrukets och ladugår- 

 dens afkastning, exempelvis till den absolut högsta möjliga. Han nedlägger 

 i grundforbättringar och kreatursinköj) betydande belopp Egendomen var 

 vid hans tillträde i utmagradt skick, men det dröjer ej länge, förrän han upp- 

 drifvit växtkraften högst betydligt, därvid han måst nedlägga kanske 50 kr. 

 pr hektar i inköp af gödningsämnen under första 7-årscirkulationen. 

 Resultatet häraf har varit en betydande skördeökning och möjligen äfven 

 en ökad nettobehållning af t. ex. 3 kr. pr hektar och år. Denna ka- 

 pitalplacering af 5C> kronor har alltså lämnat 6 % ränta, hvilket förkla- 

 ras däraf, att kostnaden för sådd och skötsel icke stegrats i samma grad, 

 som skörden ökats. Men då han vill hafva afkastningen ännu högre, 

 nedlägger han nästa omdref återigen 50 kr., nu med resultat af endast 

 I kronas ökad nettobehållning pr hektar, motsvarande 2 % ■på. det 

 sista kapitalutlägget. Helt naturligt blef resultatet denna gång sämre än 

 förut, då egendomen redan var i god växtkraft. Men förvaltaren, som 

 endast sträfvar efter den absolut högsta afkastningen och ej räknar ränta 

 på kapitalet, gläder sig åt att han tack vare vid landtbruksskolan för- 

 värfvad kunskap åstadkommit en skördeökning och tvekar ej att fortgå 

 på samma väg. Denna sträfvan att vinna högsta möjliga afkastning utan 

 hänsyn till det kapital som för ändamålet användes, är ju dock icke 

 normal, än mindre affärsmässig. Man får ej förvåna sig öfver att äga- 

 ren, som släpper till eller upplånar penningar till dylika grundforbätt- 

 rmgar, slutligen ledsnar vid egendomen och önskar sälja. 



På liknande sätt går emellertid industrimannen ofta till väga. Hans sträf- 



