3I'<> I kN>l AMiKKSSON. 



ofwinstaeiuie leinis mekaniska innebörd minska stammarnas antal eller 

 egentligen totala mantelyta pr hektar med bibehållande; i möjligaste 

 män af det för en hektar sluten skog normala krön- och rotsystemet. 

 Då alltså ])roduktionsorganen och därmed äf\en [produktionen pr hektar 

 förblifva desamma, men den mantelyta stammar, hvarpä den årliga vir- 

 kes]3rodiiktionen skall afsättas, blifver mindre, år tydligt, att ringbred- 

 den kommer att ökas i samma proption som mantelytan minskats. 



IIiif\udmedlet för åstadkommandet af större årsringar blifver alltså, 

 ati föl- upi)tagande af den virkesproduktion, som genom normala kron- 

 och rotsystem [)ä en hektar åstadkommes, använda en mindre mängd 

 stammar, an som nu i allmänhet begagnas. Att detta öfver hufvud är 

 möjligt, framgår bl. a. af de huggningar som af W.M.LMO utförts sedan 

 iSgo talet a flera skogar, af Gli HM. I, ä Ilasselfors och af undertecknad å 

 Asjia m. ti. stallen f. o. m, slutet af iSgo-talet. Hvarje skogsman ser 

 f. ö. litet emellan exempel ])å skogens förmåga att äfven efter rätt hård 

 utglesning åter fylla de up[)k()mna luckorna. 



Mur ofta ser man icke hur ett bestånd, som genom en tillfällighet blif- 

 vit utgiesnadt, men därefter under ett 20-tal år satt grofva årsringar, 

 växt på groflek och höjd samt således med stor energi sträfvat att åter 

 erofra fullt herravälde öfver marken, hvilkct ock lyckats. Marken, som 

 vid glesställningen beklädts med en mängd markväxter, har af träden 

 tum för tum ätereröfrats frän markväxterna, som gifvit vika. Emeller- 

 tid har absoluta jiroduktionen under de närmast afverkningsäret följande 

 åren varit nedsatt, på grund daraf att träden ej kunnat fullt utnyttja 

 marken, förrän de genom ökning af näringsorganen blifvit i stånd här- 

 till, då produktionen biifvit så mycket kraftigare, att beståndet efter 

 dessa tjugu är har en kubikmassa, som i det närmaste uppgår till den, 

 som det intill belägna orörda beståndet har. Men det utglesnade be- 

 ståndets stammar äro mycket gröfre och hvarje kubikmeter af dess massa 

 dubbelt så mycket värd, som det orörda beståndets. Det utglesnade 

 beståndets värde per hektar är större, än det slutna beståndets blifver 

 på kanske ytterligare 20 ä 30 år. Räntabiliteten har alltså varit ojäm- 

 förligt större och produktionsförmågan synes ej minskad. Vanligen ser 

 man ingenting annat, som är anmärkningsvärdt, än att träden äro 

 gröfre. Ofta ar man benagen antaga, att orsaken helt enkelt ligger i 

 en åldersskillnad. Tillväxtborren visar emellertid, om detta är fallet. 

 Orsaken till att träden \äxa fortare i ett glesare än i ett slutet 

 bestånd är tydligen den, att de hafva större kronor och rötter, mera 

 barr- och rotspetsar, förmedelst hvilka de kunna till sig sammanföra 

 näring från ett större område. Tå grund af den hastiga grofleksöknin- 

 gen aftager kronans proportion till stammens mantelyta småningom, och 



