EKONOMISKA TRINCIPKR FÖR RAIIOXELI, SKoC.SlirSIlÄI.I.NINi;. 31I 



Skogsproduktionens planläggning. 



För ett planmässigt organiserande af skogsprodul<tionen måste arbetet 

 att börja med inriktas pä att åstadkomma ett ur räntabilitetsynpunkt 

 ändamålsenligt tillstånd hos skogskapitalet fiir att sedan genom plan 

 mässiga afverkningar söka bibehålla detta tillstånd. 



Då våra skogar äro ur räntabilitetssynpukt oordnade tinnes mycket att 

 ändra och detta tager gifvet\is tid i anspråk. 



En del af vårt nu\'arande skogskapital är t. o. ni. af sådan beskaf- 

 fenhet, att det icke kan bringas att medverka till räntabilitet. Som 

 förut nämnts måste skogens naturliga produktionssätt i sådant syfte reg- 

 lerande påverkas, hvilket förutsätter en viss böjlighet hos tillväxtbetingel- 

 serna. Sådan böjlighet finnes förvisso hos de yngre bestånden, och torde 

 dessa vid lämplig behandling behålla sin formbarhet rätt länge. Men 

 då skogsträd och bestånd, som under full naturslutenhet uppväxt och 

 genomlefvat en större del af sin naturliga lifslängd, efter hvad erfaren- 

 heten gifver vid handen, förlora denna egenskap måste det anses lönlöst 

 att behandla sådana äldre bestånd. 



Ur ren räntabilitetssynpunkt är önsk\ ärdt, att dylika bestånd snarast 

 möjligt lämna plats för nya, hvarvid det i dem bundna improduktiva 

 kapitalet blifver tillgängligt för andra produktiva ändamål eller förminsk- 

 ning af vår skuld till utlandet. Men \id afgörandet, af huru hastigt ett 

 sådant bestånd skall afverkas, måste mänga andra hänsyn än räntabili- 

 tetens göra sig gällande; dels tekniska, såsom frågan om möjligheterna 

 till återväxt, dels andra ekonomiska synpunkter, såsom fördelen af en 

 årligen jämnt flödande tillgång på timmer för vissa verk, faran för virkes- 

 prisens fallande, om för stora mängder bringas i marknaden m. fl., såsom 

 afvaktandet af nya trafikleder etc. 



Men också de yngre och formbara delarna af skogskapitalet äro 

 vanligen äfven abnorma, i det de äga en slutenhet, onödigt stor för till- 

 varatagande af markens alstringskraft och absolut för stor för åstad- 

 kommande af räntabel produktion. Äfven om en egendom genom före- 

 gående afverkningar beröfvats sina äldre skogsbestånd, finnes ingen 

 anledning att hålla dess yngre bestånd öfverslutna. 



Här fordras, att den del af skogskapitalet, som öfverskjuter, hvad 

 som är nödigt för åstadkommande af full virkesproduktion, aflägsnas ur 

 skogen. Ofta nog utgör detta öfverskott 20 "o af förrådet. Först sedan 

 detta skett kan man tala om normalt tillstånd hos skogskapitalet. 



För bibehållande af det normala tillståndet fordras sedan endast att 

 det kvarvarande förrådet rätt beskattas. 



F^mellertid visar det sig alltså nödvändigt, alt i och för afverkningens 



