EKONOMISKA PRINl ITER KdK RATIONKLL SKOGSHUSHÅLLNING. 315 



massalillväxtpiocentcn och enligt kurvan 20 är värdetillväxten 2,; gånger 

 massatillväxten. 



Det skulle alltså vara tillåtet och möjligt att årligen afverka 5 % af 

 en normal skogs värde, endast denna afverkning uttages på rationellt 

 sätt. Då de öfveräriga skogarna äro mindre producerande och egent- 

 ligen borde afverkas snarast möjligt, borde dessa egentligen beskattas 

 med minst samma "o. Som förut påpekats kan detta långt ifrån 

 alltid eUnktueras på grund af en del inverkande faktorer. Det måste emel- 

 lertid påvisas tvingande skäl för bibehållande af ett kapital, som icke 

 afkastar ett öre, snarare kanske försämras genom röta. Uttages årligen 5 

 "o af detta kapital, utgör detta ju en lämplig ränta, men därigenom är 

 kapitalet jämt uttdiiidt pä 20 dr. Hade man uttagit kapitalet genast, 

 skulle det lämnat 5 "o allt framgent och ändock funnits kvar, pä samma 

 gång, som marken fått börja producera ny skog. 



Det skulle nu möjligen kunna se ut, som om min mening vore, att 

 hela problemet, skapandet af ett räntabelt skogsbruk, vore löst därmed, 

 att man djärft sätter yxan till roten och helt enkelt uttager 5 °o ä skogs- 

 värdet. Detta är dock långt ifrån min mening. Tvärt om fordrar skogs- 

 bruket, sådant det nu bedrifves, långt mindre omsorg och omtanke, be- 

 räkningar och intensitet, fackkunskap och erfarenhet, än sedan kraf på 

 ränta på skogskapitalet utan markens försämring uppställts. Man måste 

 nog både räkna skogen och beräkna alkastningen på omsorgsfullaste 

 sätt, för att få de å ömse sidor uppställda krafven, de biologiska och 

 de ekonomiska att sammanstämma. 



Jag anser mig emellertid hafva \isat, att utsikter härtill finnas. Och 

 säkert är att hushållningen skall vinna på att få allmängiltigt ekonomiskt 

 underlag, som tillåter dess jämnställande med andra näringsgrenar, och 

 verklig motivering för de åtgärder, som vidtagas. 



Räntefoten. 



l-^ör bedrifvande af en produktion fordras alltid rörelse- och förlags- 

 kapital. Då tillgången på sådant är begränsad, stå vi icke till svars 

 med att hålla mera kapital bundet i skog, än som kan förräntas efter 

 samma räntefot som de i andra företag placerade kapital förräntas. 



Frågan om enligt hvilka grunder skogarna skola skötas får således 

 icke ses ensidigt ur s. k. skoglig synpunkt. Det bör vara värt mål att 

 så fullständigt som möjligt utnyttja /ic/a nationalförmögenheten till lan- 

 dets och dess inbyggares bästa. Men af nationallörmögenheten äro 

 skogarna blott en del, om ock mycket betydande. 



Beträffande den absoluta räntefot, efter hvilken våra skogsvärden 

 böra förräntas, har jag hittills icke definitivt )-ttrat mig. Men i 



