EKONOMISKA PRINCirER FOR RATIONELL SKOGSHUSHÅLLNING. ^^:^ 



Kapten de Verdier: Af öfverläggningen framgår, att frågan icke kan 

 slutdiskuteras i dag, och saken lider icke på det, utan hoppas jag, att man 

 därigenom skall komma till allt större klarhet. 



Jag ber att först få vända mig mot herr ^\'eIan(^er, då han tuladc om 

 Norrlandsskogarna. Han syntes mig därvid gä jiå sidan om ämnet. Det är 

 ju här endast fråga om skogar, som uppvu.xit och vårdats efter modernare 

 åsikter, fastän ])å olika sätt, men under den rubriken kan man väl knappast 

 få in de af honom omnämnda Vilhelminaurskogarna. 



Hvad beträffar skogens värde, är ju detta af två slag, dels ett produk- 

 tionsvärde och dels ett realisationsvärde, af hvilka det senare efter herr Wc- 

 landers skogsbrukssätt, alltid är större än det förra. Rentabilitetskrafvct 

 sträfvar enligt sin natur i motsatt riktning. Man har här velat göra gällande, 

 att man skall arbeta för att fä största möjliga absoluta afkastning utan hän- • 

 syn till rentabilitelen. Om man vill tillämpa denna sats |)å ett annat om- 

 råde, nämligen landtbrukets, och säger till jordbrukaren att han skall produ- 

 cera största möjliga kvantitet kött, mjölk och fläsk, ja, då går han helt enkelt 

 icke in på det: han vill nämligen icke drifva produktionen längre än sä, 

 att den blir rentabel. Vi böra gifvetvis på skogshushållningens område söka 

 erhålla den högsta afkastning som kan nås på ytenheten men icke på be- 

 kostnad af rentabiliteten. Uthålligt och rentabelt skogsbruk bör vara målet. 



Länsjägmästare Melin: Jag begärde ordet för att ytterligare understryka 

 hvad professor Heckscher framhöll angående lagstiftningens betydelse för en 

 rationell skogsvård. 



För ett (lar är sedan stiftades en lag, som kan sägas innebära en all- 

 deles ny princip inom skogslagstiftningen, nämligen lagen om vård af enskilda 

 skogar inom Oottlands län af den 13 juni 1908. Enligt denna lag är skogs- 

 ägaren berättigad att afverka i den omfattning, som med skogens återväxt 

 är förenligt med hänsyn jämväl till gårdens framtida behof. Skogens värde 

 kan inom sagda län ej mätas efter realisationsvärdet utan efter afkastnings- 

 värdet. Då skogen underkastas rationell skötsel, därigenom att större afverk- 

 ning endast får företagas efter utstämpling af en forstligt bildad tjänsteman, 

 kan emellertid högsta möjliga afkastning uttagas ur skogen, och dess värde 

 är sålunda i vissa fall s/örre än realisationsvärdet, därigenom att det utgör 

 det kai)italiserade värdet af denna afkastning, I och med det att den åskåd- 

 ning angående skogsvärdet, som står i sammanhang med gottlandslagen, 

 tränger sig in i det allmänna rättsmedvetandet och tager sig uttryck i lag- 

 stiftningsåtgärder, förlorar det talet sin betydelse, att skogen oafsedt alla 

 växlande lifsbetingelser mås/r lämna en tillväxt, motsvarande en viss, på för- 

 hand efter hvars och ens olika mening och anspråk dikterad penningränta. 



De af den ärade inledaren framhållna grunderna för en rationell skötsel 

 af skogen, kunna nog i viss män vara riktiga, men de kunna också leda till 

 farliga konsekvenser genom att gifva stöd åt skogssköfling. 



Öfverjägmästare Welander: Jägmästare Petterson gjorde ett inlägg, 

 som bör beaktas. Han sade, att en skog med 60-ärig omloppstid ger låg 

 afkastning, men att denna intill 120 år har stigit genom räntor. Ett sådant 

 resonemang hvilar på två falska förutsättningar. Det förutsätter för det första 

 ett visst tidsförlopp mellan inkomsterna vid tillämpning af t. ex. en 60-ärig 

 och en 120-ärig omloppstid liksom fallet är mellan afverkningen af det sär- 



