KKONOMISKA PRINCIPKK KÖR KATlONKI.l. SKOGSHUSHÄI.I.NINf,, 329 



borde själfva strälva eltcr en lag, som skyddade skogarnas produktionsför- 

 måga. 



Länsjägniästare A. Nilsson: Herr Welander yttrade i sitt första anförande 

 att vi skogsmän böra arbeta pii, att skogen skall lämna högsta afkastning i 

 penningar. Frågan om niir den största afkastningen i penningar uppnås, är 

 väl direkt beroende af, huruvida det kapital som ligger i skogen, i motsats 

 till de kapital, som nedläggas i annan hushållning, är frigjordt från fordran 

 på ränta eller icke. -Xr räntan oskiljaktigt förenad med kapitalet äfven i 

 skogshushållningen, synes det mig ligga i öppen dag hvilken af de t\ä 

 sorters skogshushållning, som här äro töre, gifver den största penningeal- 

 kastningen. 



Herr Welander förmenade att jag icke .skulle hämta mina e.xempel ur 

 naturen. Detta har jag emellertid gjort i den mån det synts mig möjligt. 

 Huruvida värdesumman ur gallringsvirket är 3,250 kr.. 2,000 kr. eller ännu 

 högre än 3,250 kr. spelar i detta sammanhang ingen roll. Hufvudsaken är, 

 att de anförda siffrorna visa, att det är värdt pengar att kunna taga tidiga 

 skördar ur skogen och att man förlorar pengar på att låta skogen stå på 

 sätt herr Welander förordar. 



Herr \\'elander nämnde, att massaproduktionen skulle sänkas genom till- 

 lämpning af ränteteorien. Det är gifvetvis sant beträftande öfre Norrland och 

 andra improduktiva trakter, men hvad angår de skogsområden, hvarifrän jag 

 hämtat mina exempel, mellersta Sverige, synes icke vara att befara någon 

 stor sänkning af den totala massaproduktionen, därigenom att man följer ränte- 

 läran. I motsats till herr Welander anser jag det möjligt behålla skogen 

 räntabel längre än till 60 års ålder. Såsom jag förut nämnde är det enligt 

 min mening sannolikt, att skogen i medelgoda afsättningslägen i mellersta 

 Sverige kan med starka gallringars hjälp kvarhållas i rentabelt skick till c:a 

 80 års ålder. Jag tror icke att herr Welander pä allvar försökt sätta sig in 

 uti, huru länge skog i ena och andra fallet kan bibehållas i räntabelt skick. 



Men äfven om man sänker omloppstiden till 70 år, sä synes re.sultatet 

 ej blifva så afskräckande, som man vid ytligt betraktande föreställer sig. 

 Enligt Schwappachs förut åberopade erfarenhetstabell skulle man genom en 

 sänkning af omloppstiden till 70 år i den tyska tallskogen minska den totala 

 virkesproduktionen med endast 0,2 kbm. per hektar å mark af 3:dje och 4:de 

 godhetsgraderna och med 0,3 kbm. å 5:te klassens mark. Detta är ju ingen 

 sä afsevärd minskning. 



Herr Welander nämnde att tyska skogstjänsteinän, som själfva h\lla 

 räntabilitetsteorien, icke våga tillämpa den i praktiken. Det förvånar mig 

 storligen, att sådant tal kan förekomma. Jag kan i stället ej fatta, huru en 

 skogstjänsteman, som under känsla af ansvar sköter skogar, å hvilka ekono- 

 mien har något att betyda, vägar låta bli att beakta rentabilitetskrafvet, na- 

 turligtvis under förutsättning, att han är verkligt öfvertygad om detta krafs 

 berättigande. 



Herr Melin nämnde om skogsförhållandena pä Gottland 0( h om mot- 

 satsen mellan det rentabla skogsbruket och det skogsbruk, som där bedrifves. 

 Gottlands nuvarande af lagen påverkade skogshushållning och de skogsbruks- 

 former, som här diskuteras, äro ju emellertid ojämförbara storheter därför, 

 att skogslagstiftningen ä Gottland är förestafvad af .säregna biologiska för- 



