SKOGSVÄRDSKÖRENINGENS TIDSKRIFT, I9II, H. 8. 



Några ord om virkets kvalitet med anledning af jäg= 



mästare Ernst Anderssons föredrag om principerna 



för en ekonomisk skogshushållning. 



För att göra iiroduktioiu-n liarii; rckominciulerar hr A.: 



1. Minskning al iirodiiklidnskostnaclon 1 räntan) genom ringhrcddens 

 ökning. 



2. Höjning af den ])roducerade kvaliteten. 



För hvar och en, som sysslar med trävaror och deras försäljning, är det 

 en känd sak, att ju mera »finä3rigt» virket är, d. v. s. ju mindre ringlired- 

 den är hos det afvcrkade trädet, desto värdefullare är virket. Trävaror, som 

 komma frän södra Sverige, äro mycket frodviixna», emedan skogarna där 

 lefva under för tillväxten gynnsammare förhållanden än i Norrland, men sii 

 betalas också det sydsvenska virket betydligt sämre än det norrländska, oak- 

 tadt de något lägre frakterna tiU utlandet. Detsamma är förhållandet med 

 virket från Östersjöprovinserna och ( )st])reiissen. Det är visserligen icke min 

 mening att förklara den oerhörda prisskillnaden t. ex. mellan Rigavirke och 

 Sundsvallsvirke såsom beroende endast af det förras frodvuxenhet, ty därvid 

 spela mänga otnständigheter in, som stå i samband med de jämförelsevis oord- 

 nade förhållanden, som i allmänhet äro rådande i Östersjöprovinserna, men 

 säkert är, att själfva varorna af importörerna skattas lägre på grund af den 

 stora ringbredden. Under sådana omständigheter .skulle det ligga en fara 

 för kvaliteten i ringbreddens ökning. 



Att genom gallringar borttaga de sjuka och krokiga träden i första hand, 

 skulle ju leda därhän, att man vid slutafverkningen erhölle ett minimum af 

 virke af femte sort eller lägre kvalitet, och att det kvantitativa sågutfallet 

 blefve det största möjliga — och därmed vore mycket vunnet. Hvad åter 

 kTislfrihclcn^ beträffar, ställer sig saken betydligt annorlunda, och som denna 

 egenskap spelar ojämförligt största rollen vid furuvirket, vilja vi hålla oss en- 

 dast till detta träslag. 



Ju mera tallskogen gallras, ju snabbare växer hvarje träd, men ju mera 

 barr och grenar, d. v. s. ju större krona behöfver det också. Genom att 

 spara med gallringen till en viss tid kan man ju alltid påräkna en viss kvist- 

 ren stamdel, men denna måste bli mindre, ju tidigare gallringen företages, 

 ty det är blott i de starkt slutna bestånden, som tallens grenar inskränka sig 

 till endast toppen. Därför, ju hastigare vi tvinga tallen att växa, ju kortare blir 

 den kvistrena stamdelen. Detta medför en dubbel olägenhet. För det första 

 erhålles ett mindre kvantum kvistrent virke, h\ilket ju i och för sig innebär 

 en förlust. För det andra måste vid en rationell aptering i skogen alltid 



' .Mo<l »kvistfriU» inen.1- liär ocli i ilcl fijljan.le icke, aU absolut ingt-n kvisl tar före- 

 komma, utan den grail af kvistfrihet, som förekommer i rotstocken af ett välvuxet furuträd 

 eller i det virke, som däraf sågas. 



Skogsviräs/orfftiii-cns Titiskri/t IQII, 20 



