MEDDELANDEN FRÄN STATENS SKOGSFÖRSÖKSANSTALT. 



En märgborrshärjning i öfre Dalarna. 



Af Torsten Lagerberg. 



I slutet af november månad sistlidna år inkom från jägmästaren 

 i Transtrands revir A. SVLVÉN till K. Domänstyrelsen en rapport angå- 

 ende en egendomlig form af torka, hvilken i allt större grad vunnit 

 spridning i tallskogarna inom Hedens skifteslag (Särna socken). Denna 

 rapport, som af K. Domänstyrelsen för kännedom öfversändes till Statens 

 Skogsförsöksanstalt, innehöll i hufvudsak följande. 



Den ojämförligt största delen af den skadade skogen äges af Stora 

 Kopparbergs Bergslags Aktiebolag. På ej mindre än 8 stycken detta 

 bolag tillhöriga hemman hade till följd af torka under hösten 1910 måst 

 utstämplas ej mindre än 2,735 träd med en brösthöjdsdiameter af 30 cm. 

 och därutöfver samt 2,931 stycken med en brösthöjdsdiameter af 20 — 

 29 cm. Detta oaktadt återstodo ännu afsevärda områden, hvilka vid 

 nämnda tidpunkt på grund af starkt snöfall icke kunnat öfvergås med 

 extra stämpling och utgallring; hela det härjade området uppskattades 

 nämligen till närmare ett par kvadratkilometer. Vid den flyktiga gransk- 

 ning, som företogs på platsen, hade intet med visshet om sjukdomens 

 orsak kunnat utrönas, hvarför det anhölls, att från sakkunnigt håll — 

 »lämpligast måhända Statens Skogsförsöksanstalt — noggrannare under- 

 sökning måtte göras på ort och ställe nästinstundande sommar. Bark- 

 borrar hade visserligen anträffats i ett flertal träd, såväl torra som 

 enstaka friska, men ansågos icke vara den ursprungliga anledningen till 

 skogens bortdöende; spår af andra skadeinsekter eller svamp hade dock 

 icke förmärkts (undersökningen var gjord på vintern). Om sjukdomen 

 namnes för öfrigt, att den sannolikt börjat år 1908 strax öster om Håll- 

 vallens fäbod söder om Byggningån och omkring ett par kilometer väster 

 om Kringeltjorden i Öster-Dalälfven samt därifrån utbredt sig i riktning 

 från sydost till nordväst. Skogen, som närmast är af hedartad typ, är 

 gles och gammal; gran förekommer insprängd här och där. Äterväxten i 

 I och II åldersklasserna är god, på sina ställen till och med riklig; äfven 

 omkring hundraåriga bestånd i god växtkraft finnas. Såsom egendomligt 



Skogiväräs/breningens Tiäskri/i igit. 27 



