3^2 'lORSTEN LAGKRKKRG. 



för torkan framhölls emellertid, att endast gamla och medelålders träd 

 föllo offer för densamma, äterväxt under 50 år eller något mera var 

 helt och hållet förskonad. 



Uppgifter om att tallbeständ i större eller mindre grad angripits af 

 torka hafva på senare tid influtit till försöksanstalten från skilda håll af 

 landet. På grund häraf beslöts att som ett led i försöksanstaltens arbeten 

 för innevarande sommar upptaga denna fråga till behandling. 



I de flesta fall har det visat sig vara mycket vanskligt för att icke 

 säga omöjligt att på grund af insända prof lämna en tillfredsställande 

 förklaring på sädana torkningsfenomen, för såvidt de icke omedelbart låta 

 sig bestämmas som resultatet af ett svamp- eller insektsangrepp, hvilket 

 dock långt ifrån alltid är fallet. De gren- och stamprof, som jag mot- 

 tog till undersökning från den skadade Särna-skogen, gåfvo icke 

 någon ledning för bedömandet af sjukdomens art. Det var därför så 

 mycket nödvändigare att studera denna torka på ort och ställe för att 

 om möjligt genom utrönandet af dess orsaker finna vägen till dess be- 

 kämpande. I själfva verket blef det betydligt enklare att finna orsaken, 

 än jag någonsin hade vågat hoppas. Vid det besök på platsen, som 

 jag gjorde i förra hälften af augusti månad innevarande är, kunde jag 

 tämligen omedelbart konstatera, att torkan förorsakades af ett märgborrs- 

 angrepp, som såväl till omfattning som styrka torde vara enastående i 

 vårt land. 



Märgborrarna, llylcsiniis i MyelophiliiS! piniptida L. och minor Htg., 

 räknas med rätta till tallskogens allra farligaste fiender i insektsvärlden. 

 Båda arterna uppträda ofta tillsammans; hos oss äro de sannolikt spridda 

 öfver hela det område, dar tallen förekommer. I sitt lefnadssätt visa 

 de mycket stora öfverensstämmelser, och de skador, som genom dem 

 tillskyndas de angripna träden, blifva därför i allt väsentligt af samma art. 

 Från rent praktisk synpunkt kan det sålunda knappast vara af någon 

 större betydelse, om den ena eller den andra arten skulle öfverväga i 

 antal inom ett härjningsområde. I de angripna Särna-skogarna förekom 

 såväl H. pinipcrda som minor, den förra arten var dock, såvidt jag 

 kunde finna, den afgjordt vanligaste. 



På grund af sin stora yttre likhet hafva dessa arter upprepade 

 gånger varit föremål för förväxling, hvartör en kortare beskrifning af 

 dem torde vara på sin plats. 



//. pinipcrda. den större arten (fig. i), är 4 — 4,5 mm. lång och 

 blir till slut glänsande svartbrun eller svart. Täckvingarna äro fint 

 punktstrimmiga, fälten mellan strimmorna framtill skrynkligt punkterade, 

 i öfrigt besatta med små borstbärande knölar, hvilka dock fullständigt 

 saknas i den del af det andra fältet (från midtsömmen räknadt), som är 



