EN MARCBORRSHÄRJNING I ÖFRF, DALARNA. 383 



belägen på tackvingarnas bakre, nedåt starkt sluttande ändparti. Båda 

 könen äga en ljudapparat, med hvilken förnimbara toner kunna fram- 

 bringas. Benen äro s\artbruna med undantag af fötterna, som äro rost- 

 färgade. 



H. inhwr. den något mindre, 3- — 4,3 mm. långa arten (fig. 2), är 

 som sagdt hvad den yttre formen beträffar särdeles lik H. pmiperda, 

 täckvingarna äro dock oftare rödaktigt bruna, mera sällan svarta, och det 

 andra fältet mellan punktstrimmorna på täckvinganias sluttande ändparti 



Fig. I. Fig. 2. 



Fig. I. Hylesimis pimprrda I.., fig. 2. Hylesinus minor Htg. 

 Strecken angifva den naturliga storleken. (Båda figurerna efter 



LOVE.NDAL.) 



Fig. I. Hyhsinu^ /•Inifer.ia L., fig. 2. Hylesinus minor Htg. Die Sfriche 



hcxeiihnen naliirliclie Crössc, (ISeide Figuren nach I.ovendal.) 



är ända till deras bakre kant besatt med borstbärande knölar. Benen 

 äro i sin helhet rostbruna, och ljudapparat saknas. 



Af båda arterna förekomma gulaktiga eller brungula varieteter. 

 (Jfr härom för öfrigt JUDEISCH o. NiTSCHE, sid. 462—463; ECK.STEIN, 

 sid. 410 — 413; LOVEND.^L, sid. 70, 80.) 



Båda dessa skogsfördärfvare äro synnerligen väl kända till sin ut- 

 vecklingshistoria. Tidpunkten för deras första framträdande under året 

 är naturligtvis beroende af det klimat, under hvilket de lefva. L0VENDAL 

 (sid. 72) uppger, alt H. piniperda i Danmark plägar visa sig redan 

 i midten af mars och i april, och på de danska öarna är den redan i 

 april månads midt i färd med sin fortplantning. Enligt iakttagelser vid 

 Evois forstinstitut i Finland (Elfving, sid. 45 — 47) framkomma märg- 

 borrarna ur sitt vinterläger i senare hälften af april eller början af maj 

 — sålunda här afsevärdt senare. För södra Sverige uppger HOLMGREN 

 (sid. 122), att H. piniperda brukar visa sig i mars eller april, och enligt 

 Vesterluxd (sid. 205) infaller dess svärmningstid i Norrbotten i senare 

 hälften af maj (observationen är gjord i Gellivare). I Mellaneuropa synes 

 H. minor i allmänhet framkomma något senare än sin släkting, huru 

 därmed kan förhälla sig hos oss, är väl icke närmare undersökt, i Finland 

 uppgifvas dock båda arterna vara samtidiga i sitt uppträdande (Elfving, 

 sid. 46, 47). 



