384 •IIJRSI KN I.A(.KI<HKR(;. 



Märgborrariia öfvcrvintra som fullbildadc insekter <jch anträffas där- 

 \id inborrade i den tjocka barken pä själfva rothalsen af tallarna. Sedan 

 de framkrLi])it pä vären, äta honorna in si^ i stammarna för att lägga 

 äLjg. Som regel gäller därvid, att //. piiiipcriia håller sig till de partier 

 af stammen, som äga tjockare bark, under det att //. minor med för- 

 kärlek utväljer stamdelar med tunnare; i äldre tallar slår den sig sålunda 

 helst ned inom kronregionen. Båda arterna angripa såväl stammar på rot 

 som nyss fällda träd. //. piiiipcida föredrager sådana, som af en eller 

 annan anledning blifvit försvagade, särskildt utsatta för angrepp äro 

 exemplar, som just stå i begrepp att torka. //. inhior skall däremot 

 föredraga friska och saftrika .stammar (jfr JruKlscn o. NlTSCllE, sid. 

 464), och denna art har därför i litteraturen fått rykte om sig att i 

 grund ocli botten vara den farligaste: genom upprepade angrepp på 

 friska träd sätter den slutligen dessa i ett sådant tillstånd af svaghet, 

 att de bli begärliga bäde för //. pinipcrda och andra skadeinsekter 

 (jfr Altl;m, sid. 229 o. följ.), lunellerlid vet man bestämdt, att äfven 

 denna art angriper friska träd, och H<jlm(;rkn (sid. 124) säger också, 

 att detta sker i större skala, än hvad man varit böjd för att antaga. 

 Gentemot denna uppgift framhåller BOAS (II, sid. 192), att de träd, som 

 //. piiiipcidn använder för sin afkommas utveckling, alltid äro sjuka eller 

 fällda; friska träd skulle icke alls angripas. Härtill kan jag anmärka, 

 att jag själf sistlidna juni månad å Odsmåls kronopark i Bohuslän kunde 

 framleta icke så få exemplar af denna art ur ett flertal fullt friska tall- 

 stammar. - Det föreligger tydligen här en fråga, som är värd att 

 närmare studeras. 



I sättet för själfva modergängarnas anläggning skilja sig som bekant 

 H. pniipcida och minor starkt från hvarandra, och denna uteslutande 

 biologiska egendomlighet torde i själfva verket lämna den bästa hjälpen 

 vid deras identifiering. H. minor borrar modergängar, som på grund af 

 sitt utseende blifvit kallade klammerformade (fig. 3(^): från ett kort verti- 

 kalt stycke utgå mer eller mindre vågrätt tvenne gångar åt sidorna, 

 hvilka tillsamman kunna nå en längd af 12 cm. (LgxtxdaL, sid. 81), 

 och från dessa äta larverna vinkelrätt ut åt båda sidor korta, från 

 hvarandra isolerade gängar, som i allmänhet göras lika länga. Såväl 

 dessa som i synnerhet den dubbelarmade modergången utgnagas i barkens 

 innersta skikt och den yttre delen af splinten. Genom sitt oftast horison- 

 tella läge blir särskildt den sistnämnda vid starkare angrepp af ödesdiger 

 verkan; ämnestransporten i barken kan härigenom helt och hållet afbr)'tas, 

 så att den ofvanför befintliga stamdelen torkar. 



//. piniperda utformar åt sig en vertikal och ogrenad. omkring 15 cm. 

 läng modergång (fig. 3^), och de ät båda sidorna utgående larvgångama 



