39° luKSIKN LAf.KKKI.KG. 



af betydligt tidigare datum, ;in livad som förmodades i den ofvannämnda 

 rap[)orteii till K. Domanstyrelsen. Sä fann jag exempelvis ännu kvar- 

 sittande döda grenar, Inilkas sista årsleder utvuxit ;ir 1904, och sannolikt 

 hade härjningen redan dä [jägätt en längre tid. 



Sä småningom förlora barren ocksä i de delar af kronan, som läm- 

 nats orörda af insekterna, sin friska gröna färg, hvilket uppenbarligen 

 är en direkt följd af den stegrade näringsbrist, som med nödvändighet 

 mästc framkallas af barrmassans successiva förminskning. Deras död 

 torde iifven påskyndas af de parasitiska svampmycel, som ofta upp- 

 träda i deras väfnader, och hvilka som bekant med lätthet infektera just 

 sådana barr, som befinna sig i ett hungertillständ. 



Af min undersökning framgick vidare, att märgborrarna icke ute- 

 slutande angrepo träd tillhörande äldre åldersklasser, utan att de äfven för 

 återväxten i 30 — 50 årsåldern utgjorde en allvarsam fara. Flerstädes 

 mötte man grupper af yngre tallar, på hvilka sä godt som hvarenda 

 grentopp var urälen och hängde ned, bruten och vissnad. På många 

 tallar af 5 — 8 m:s höjd hade flera af de öfre kransgrenhvarfven mer eller 

 mindre fullständigt spolierats, och dessa träd erbjödo nu med sina nakna, 

 mot himmelen skarpt aftecknade toppar en säregen anblick. Afven om 

 yngre skog icke löper samma fara att ödeläggas som äldre, är det dock 

 tydligt, att dess växtkraft måste bli nedsatt, och att krön- och stam- 

 bildningen genom dessa angrepp influeras på ett mindre fördelaktigt 

 sätt (fig. 7). 



H\ilka äro i allmänhet orsakerna till att märgborrshärjningar af 

 större omfattning uppkomma? Af gammalt vet man, att massuppträdande 

 af märgborrar ofta kunnat iakttagas, efter det tallskogar råkat ut för 

 kalamiteter af annat slag, exempelvis efter snöbrott, sedan träden kal- 

 ätits af ijärilslarver, efter stormskador och i all synnerhet efter brand. 

 Härpå skulle ur litteraturen kunna anföras flera exempel. Särskildt be- 

 lysande synes mig emellertid vara ett fall frän Neu-Vorpommern, som 

 närmare omnämnts af \'. BiNZER (sid. 172). Pä grund af en i november 

 1872 inträffad stormflod blefvo stora strandområden utmed Östersjön 

 försatta under vatten. De härvid öfversvämmade tallbeständen kommo 

 på grund af saltet i marken i ett sjukligt tillstånd och angrepos därefter 

 af märgborrar i sådan mängd, att träden på ett område af omkring 

 1000 hektar fullständigt dödades. I försvagad skog finner märgborren 

 sålunda en ypperlig jordmån, och den kan där så starkt föröka sig, att 

 den, sedan de skadade stammarna tillvaratagits, nödvändigt måste ut- 

 vandra till angränsande bestånd. Ehuru det icke i allmänhet ingår i dess 

 vanor att i större omfattning angripa friska träd, kan den sålunda af 

 omständigheternas makt tvingas härtill, och blir alltså, om skogen dukar 



