394 TORSIKN I.AGKRliKKG. 



revir i norr). Sä voro de pä iHyo-talet mycket vanliga i Västerdalar- 

 nas revir, är 1878 uppträdde de i sådan mängd inom norra delen af 

 kronoparken Mösseberg, att nian for alt rada bot på det onda fällde 

 skogen pä en areal af .500 kvadratref (c:a 44 hektar) och använde stam- 

 marna till fiingstträd, dock som det vill synas i detta fall med mindre 

 godt resultat. ICn rätt stor härjning har äfven förekommit på krono- 

 |)arken Norra (Jvill (Tjusts revir). Den började redan 1876, sträckte 

 sig öfver ett område af 150 tunnland, och upphörde icke förr än 1894, 

 sedan fångsttråd under flera år kommit till användning (jfr härom 

 Meves, sid. 73). 



Om Särna härjningen genom sin omfattning for närvarande torde vara 

 enastående, så är den dock icke den enda, som nu pågår i öfre Dalarna. 

 Knligt meddelande af dr H. Hesselman finnas angri[)na bestånd äfven 

 flerstädes inom Idre kapellag — särskildt utefter Gröfvelån — och äfven 

 i nordöstra Dalarna å Hamra kronopark uppträda vid ],ångsveden märg- 

 borrar som allvarliga skadegörare pä ungskog. Dessutom har i september 

 1910 till försöksanstalten genom dåvarande skogschefen C. Stjer.\SPE'I"Z 

 inkommit meddelande om en skadegörelse å tallskog under hemmanet 

 Landön, Offerdals socken, Jämtland, tillhörig Vifsta Varfs aktiebolag. Det 

 skadade området utgör har 150 — 200 hektar och har ursprungligen varit 

 ett gammalt brandfält; af de insända profven vill det synas, som om det 

 äfven i detta fall \-ore fråga om en märgborrshärjning. 



Det är en gifven sak, att man icke får ställa sig som en overksam 

 åskådare, om märgborrsangreppen taga sig ett sådant uttryck som i 

 ofvan berörda fall, de måste med all makt bekämpas, så att deras sprid- 

 ning till ännu oberörda områden må förebyggas. För den skull böra 

 alla äldre träd (och naturligtvis äfven yngre) afverkas och afbarkas, så 

 snart det visar sig, att de tagits i anspråk af insekterna för deras ut- 

 veckling. Detta bör göras ju förr dess hellre och i alla händelser, innan 

 de hunnit tagas i besittning af den nya generationen nästkommande vår. 

 Enligt uppgifter i den utländska litteraturen har det visat sig vara 

 särdeles effektivt att anslå ett större antal friska stammar till fångsttråd; 

 denna metod har ju för öfrigt redan förut pröfvats hos oss och torde 

 också nu böra försökas. Fångstträden skola antingen fällas eller, om 

 de lämnas på rot, skall kronan afhuggas. Om detta göres i rätt tid, så 

 att den lämpliga graden af torrhet i barken är uppnådd på våren, 

 då märgborrarna uppsöka stammar för sin fortplantning, slå de sig 

 med förkärlek ned i just dessa träd. Efter svärmningstidens slut bör 

 man afbarka stammarna och draga försorg om att larverna genom 

 barkens uppbrännande eller nedgräfning oskadliggöras. Effektiviteten 

 af denna åtgärd är emellertid beroende af den omständigheten, huru- 



