NOTISEK. 421 



att å sitt eget område beta dessa djur, så\ ida han om dem håller sådan värd, 

 att de icke inkomma på annans område. 



K. domänstyrelsen, som haft att härötVer afgitVa underdånigt utlåtande, 

 har därvid bland annat anfört: 



Af handlingarna framgår otvetydigt, att meningen inom landstinget är 

 delad angående lämpligheten för länet af hvad skogsvårdsstyrelsen i detta 

 ärende föreslagit. 



Landstinget beslutade nämligen å lagtima möte den 2 1 september 1 9 1 i 

 med tolf röster mot elfva att afstyrka skogsvärdsstyrelsens framställning och 

 tillika att afslå ett af vederbörande utskott inom landstinget framlagdt förslag, att 

 skogsvårdsstyrelsens förslag skulle tillstyrkas med den ändring, att orden »därest 

 samtliga delägare» utbyttes mot »därest flertalet etc.» 



Konungens befallningshafvande i länet, som för sin del ansåge bestäm- 

 melser i det af skogsvårdsstyrelsen angifna syfte borde vidtagas, men för när- 

 varande begränsas till de delar af länet, som låge utanför skyddsskogsområdet, 

 samt afse tiden före den 1 juli, har framlagt förslag till ändring af skogs- 

 vårdsstyrelsens framställning i nu angifna riktning, hvilket tillstyrkts af öfver- 

 jägmästaren i Mellersta Norrlands distrikt. 



För egen del ansåge domänstyrelsen ändring af gällande bestämmelser 

 om ägors fredande emot skada af annans hemdjur synnerligen önskvärd, för 

 att skogsodling skulle kunna bedrifvas med framgång utan att inhägna de 

 skogsodlade områdena, då det nämligen vore förenadt med stor kostnad och 

 svårighet att sä uppföra och underhålla en hägnad, att den lämnade fullt 

 skydd mot får och getter. 



("lällande fråga är af synnerligen grannlaga natur, enär skogsvårdsintres- 

 set liärvid kommer i strid med boskapsskötseln, där denna till afsevärd del 

 är grundad pä fri betesrätt å ohägnad utmark, och där får och getter hällas 

 i sådan mängd att de äro af betydelse för befolkningens ekonomi. De vid- 

 sträckta utmarkerna ha för de skilda fastigheterna en form, som medför svå- 

 righet för ägaren att begränsa hemdjurens betesgång till hans eget område, 

 då i synnerhet getter som bekant äro svårare att hålla inom starkt begrän- 

 sade områden än andra hemdjur. 



På grund häraf är det förklarligt, att den jordbrukande allmänheten med 

 oro fruktar en omkastning af gällande bestämmelser om ägors fredande emot 

 skada af annans hemdjur; och synes det vara med hänsyn härtill, som Konun- 

 gens befallningshafvande i Jämtlands län framlagt sitt nu ifrågavarande förslag. 



Någon inskränkning i betesrätten ifrågasattes härvid ej inom skyddsskogs- 

 områdena, där skogsäterväxten i första hand grundades på försiktig afverk- 

 ning efter utsyning af skogstjänsteman, hvaremot behofvet af skydd för skogs- 

 kulturer skarpare framträdde för de trakter af länet, där lagen angående vård 

 af enskildes skogar den 24 juli 1903 är gällande, enligt hvilken skogsägaren 

 kan åläggas att genom skogsodling sörja för återväxt efter afverkning af skog. 



Billigheten synes här fordra, att bestämmelser jämväl finnas, som för 

 honom göra det möjligt att utan allt för stora kostnader, som skogsodlingen 

 direkt kräfver, vinna sådan återväxt. Ty det kan anses vara härdt, att en 

 skogsägare skall kunna åläggas utföra skogskultur, men samtidigt vara utsatt 

 för att grannars beteskreatur omintetgöra skogsodlingen, därest han ej genom 

 hägnad bereder skydd mot deras invasioner. 



Det skydd som befallningshafvandes förslag skulle bereda skogsägare för 



