NACKA RKFI.EKTIONF.R ()KVF,R JÄGMÄSTARE ERNST ANDERSSONS FÖREDRAG. 437 



Påståendet, att hög ränteafkastning i och för sig skulle skydda för sjje- 

 kulation (i skogshushållningen ofta liktydig med sköfling), vinner sålunda ej 

 bekräftelse inom andra näringar. 



Herr A. framhåller, att många affärer skötas utan att de göra klart för 

 sig, hvad de sä att säga betala för den årliga afkastningen. Det är nog 

 sant; men skola exempel, tagna från andra näringsgrenar, verka öfvertygande 

 borde de vara rimliga. 



När herr A. talar om att en jordbrukare, som på 7 år köper för 50 kr. 

 gödning per har och »därigenom fatt» en betydlig skördeökning, möjligen 

 äfven en ökad nettobehållning af t. ex. 3 kr. per är, sä är detta en förut- 

 sättning, som i verkligheten ej kan påvisas, och det genom exemplet försökta 

 beviset verkar ej öfvertygande. Såvidt jag kan se gör herr A:s jordbrukare 

 en stor förlust, i det han för 50 kr. tillbyter sig 21! Herr A. må ej tro att 

 vi, som hålla på den högsta möjliga virkesafkastningen pr ytenhet, alltid äro 

 för bekväma att göra oss reda för hvad det kostar oss, men vi äro ännu ej 

 öfvertygade, att ej den skogshushållning, som stabilt lämnar den årligen största 

 virkesmassan pr har, skulle nationalekonomiskt sedt vara mindre rentabel än 

 den, som sträfvar efter en hastigare omsättning af kapitalet. 



För min tlel har jag ännu ej sett bevis för att två omdref på 60 år, under 

 i öfrigt lika förhållanden, skulle lämna högre netto än ett omdref pä t. ex. i 20 är. 



Bevis för eller emot kunna ej företes, dä underlag därtill saknas, men vi 

 böra dock, innan vi gå till afverkning af all vår äldre skog — eller den som 

 herr A. anser ej längre vara finansiellt bärig — göra oss klart följande om- 

 ständigheter och åtminstone på papperet jämföra slutresultaten. 



Vid två 60-åriga omdref har jag att förränta två skogsodlingskapital, det 

 ena, som löper i 120 är med ränta pä ränta, det andra som löper i 60 år 

 med ränta pä ränta; dä däremot vid det lägre omdrefvet vi endast hafva ett 

 kulturkapital att räkna med. 



Som erfarenheten lärt oss, att arbetslönerna stiga, sä kan man tryggt an- 

 taga, att kulturkostnaderna 60 år härefter äro minst dubbelt så stora som nu. 



Kalla vi nu den första kulturkostnaden för K, så får det långa omdrefvet 

 en kulturkostnad af K -f 120 års ränta på ränta och de båda korta (K + 

 120 års ränta på ränta) -f (2 K -j- 60 års ränta på ränta). 



Hjälpgallringarna blifva under de första 60 åren i båda fallen lika; vid 

 det höga omdrefvet blifva däremot emellan 60 — 120 är hjälpgallringarna be- 

 tydligt värderikare, då tillväxten där uteslutande lägges på kvalitetsträden. 

 U|>penbart är ju också, att ju längre beståndet är föremål för verklig skogs- 

 värd, dess mera kan jag koncentrera tillväxten på de sanna kvalitetsträden, 

 hvilket just ej lockar till allt för korta omdref. 



Visserligen visar marknaden, att efterfrågan på de grofva sortimenten i 

 och för sig år efter år blir mindre, men faktiskt är väl dock, att det är gagn- 

 virkesprocenten som gifver utslaget och ej vedskogen; och nästan all tillväxt 

 i den 60-åriga skogen och däröfver lägges ju på timret och ej på veden. 



Förglömmas får ej heller, att 3 % tillväxt på 80-årig skog med en virkes- 

 massa af 175 m-' pr har ger en tillväxt af 5,2^ m^ gagnvirke, då däremot 

 5 % tillväxt på 40-ärig skog med 140 m'' pr har visserligen lämnar 7 m^ 

 tillväxt; men om denna tillväxt omsattes i ])enningar, så visar enligt herr A:s 

 egna beräkningar på sid. 318 den 80-äriga skogen 42 kr. tillväxt, den 40- 

 åriga däremot endast ii>,>; kronor. 



