NÅGRA RKH.EKTIONKR OIVEK JÄGM AS lARF. KRNSl' ANDERSSONS FÖRKDRAG. 439 



Här skulle kunna inviindas, att det ej alltid är sagdt, att den största 

 massan motsvarar det största värdet; men vi böra väl i all rimlighets namn 

 förutsätta, att de skogshushallare, som ifra för den största massan, tekniskt ej äro 

 de andra underlägsna, och ju äldre skogen är, dess större är gagnvirkes 

 procenten. Allt inom rimliga gränser. 



Herr A. framhåller bristen på rörligt kapital här i landet, och däri in- 

 stämmer jag, men nog skola vägar kunna finnas att med skogen som pant 

 låna ui)p sådant utan att behöfva skrida till ytterlighetsätgärder, försäljning. 

 Skogen som pant växer till och ökas i värde, hvilket andra realsäkerheter 

 ej göra, åtminstone ej i regel. — Undras förresten, huru mycket af det i 

 Sverige frigjorda» skogskai)itak't som verkligen nedlagts i andra produkti\a 

 ändamål : 



Fullt sä ljus som herr A. ä sid. 295 målar denna (implacering, fruktar 

 jag att den ej är eller blir. 



Pä samma sida framhåller herr A. i 3 punkter, hvad stort och godt allt 

 skulle kunna ske, om våra skogskapital frigjordes. Ja, kanske skulle sä bli, 

 men tänk om så plötsligen det befunnes, att så mycket frigjorts, att intet 

 funnes hvar: Svenska staten kan ännu låna upp penningar till 3 — 3 V2 "<> ■ 

 Lät se, om inte de ljusa framtidsperspektiven säkrare skulle kunna realiseras 

 lånevägen än medelst forcerad afverkning. 



Att genom lagstiftning förebygga skogsskötlingen, tror jag, i likhet med 

 herr A. vara svårt. Helt naturligt griper den enskilde vid iråkade ekono- 

 miska trångmål efter den lättast realiserbara tillgången, och det blir som 

 vanligast skogen. Föreligger ekonomiskt trångmål, så ryker skogen antingen 

 den ger 3 eller 6 %', liksom när växeln förfaller, så mäste det goda börs- 

 papperet säljas. Skogens existens är därför ej betryggad utom i statens eller 

 samfundets hand — häradets, socknens — h vilka äro mindre beroende af 

 konjunkturerna än den enskilde; så har det alltid varit och kommer alltid 

 att blifva. 



Att medelst förhoppningar om höga räntor, och genom att under några 

 år genom skogskapitalets nedsättande verkligen skenbart påvisa sådana, locka 

 privat kapital till skogshushållningen, anser jag, frän min synpunkt sedt, 

 ej eftersträfvansvärdt, dä detta alltid mer eller mindre sker i spekulationssyfte, 

 hvilket ofta resulterat uti, att skogen försvinner ifrån skådebanan. 



Följer man strikte herr A:s rentabilitetskalkyl, sä kan jag ej se annat, än 

 att ju sämre jordmanen och till följd däraf ju ringare tillväxten och ju svårare 

 •drifningsförhällandena äro, dess förr äro trädindividen mogna för yxan, dä 

 de snart upphöra att växa med de äskade 5 "^ ; men huru mots\aras detta 

 af de verkliga förhållandena i det praktiska lifvet: 



Smä dimensioner äro pä vissa ställen oafsättbara, och när de så ändtligen 

 nätt en groflek, som nätt och jämnt tål transporten och litet till, skola de da 

 med ens afverkas, emedan de ej växa med 5 %' af realisationsvärdet + mark- 

 ränta o. s. v. 



Ar det ej bättre att låta dem stå litet till och själfva bilda ett kapital, 

 som visserligen lämnar låg ränta, men hvilket kapital dock ej kostat mig något 

 arbete att anskaffa. Hvad är för resten kapital annat än hops|)aradt arbete: 

 Dä nu skogskapitalet åstadkommits utan nämnvärdt arbete, så kan jag ej 

 heller fullt jämnställa det med andra .'>samlade värden) eller »kapitals, hvars 

 Ijildande dragit mera arbete. 



