440 CAKl. v. SCIlONIiEKG. 



Skulle (len stund \(Tklii,'cii r:ui(la--, (i:i vi (se sid. 295) skola afverka 

 luilVmls^ikligiist iS < m. tr:id, (h h dä all grolVe skoj; följdriktigt vore afverkad, 

 Iniktar jaj;, alt vi iliupt koiiuna att ångra, att vi .. frigjort > skogskapitalet, ty 

 \i liaf\a (la också aiitagligni frigjort oss frän kunderna och fä inskränka oss 

 till att liraiina kol och koka pap|)ersinassa ! 



1 >et ekonomiska i)rograin herr A. jiä sid. 1,04 uppgjort låter ju mycket 

 tilltalande o< h är xäl i det stora hela det, efter hvilket hvarje skogsman 

 sträfvar, sii allmänt som de! är atfattadt. Det är endast den olika utlägg- 

 ning af mom. 11 ,^ och .) som det gidler om, och sf)m vi tyckas hysa 

 olika meningar om. Iheni som har rätt får erfarenheten visa. 



Slutligen niigra ord om de biologiska synpimktcr herr .\. framhälier. 



Ingen lär \äl bestrida, att trädens tillväxt ej genom lämpliga beständs- 

 \ardsätgänler kan höjas, jämförelsen med jordbruket orh boskapsskötseln haltar 

 dock något, dä där ligger en half mansiilder ifrån dagen, då trädet gror, tills 

 den dag, då det sätter sitt första grobara frö. Renodlingen af trädraserna 

 drar alltså ojämförligt tiiyi ket längre tid. Vi veta också ännu bra litet därom 

 och göra nog klokast att med stor försiktighet granska alla genomgripande 

 nva ii|)pslag inom skogshiishiillningens omriide. .\llt hvad herr A. emellertid 

 framhåller om förnuftigt ledda gallringars in\erkan ]ia tillväxten ger dock intet 

 svar pä frågan. 



Skola vi sträfva etter den högsta möjliga stabila afkastningen ifrån vår 

 skogsmark, eller skola \i afverka all skog, som ej lämnar en tillväxt mot 

 svarande en tillfidlig räntefot å ett mer eller mindre subjektivt uppskattadt 

 realisationsvärde å det stående skogskapitalet, det är frågan 1 



1'or min del tvekar jag ej att sluta mig till den förra åsikten såsom 

 \ ärande clen sakraste viigen till jämna och goda inkomster. 



Herr A. säger sig frukta för att ilen ringa ränteafkastningen skogen i 

 allmänhet lämnar på realisationsvärdet förr eller senare skall bringa all (privat?) 

 skog i skogssköfiarnas händer. Herr .\. torde ursäkta mig, när jag uttalar 

 den farhågan, att hans teorier ej svnas mig ägnade att motarbeta skogssköf- 

 ling, dä de ju lämna fackmannens och vetenskapens sanktion åt den äldre 

 skogens afverkande i allt mera lon eradt tempo I 



