NORRLÄNDSKA SKOGSVÅKDSKOiMMITTKNS liK. TÄNKANDE. I 7* 



sifferuppgifter ett uttömmande svar gifvits på frågan, huruvida det eko- 

 nomiska tillståndet i Västerbottens lappmark gått framåt eller tillbaka 

 under igoo-talets första årtionde. Jag har t. ex. ej kunnat lämna några 

 som helst siffror för skuldsättningen, vare sig den lö.sa eller den vid 

 jorden bundna. Men jag tror mig hafva gifvit skäl för riktigheten af 

 den åsikten, atf traktens tillgångar väsentligen stärkts. Tröstlöst vore 

 det väl äfven i sanning, om allt där uppe nedlagdt arbete skulle gifvit ett ne- 

 gativt resultat. Innan ett dylikt uttalande gjorts frän håll, som man borde 

 hafva anledning antaga vara auktoritativt, hade nog en mera ingående 

 undersökning än den, som reservanterna bestått detta sitt skäl mot skogs- 

 vårdsafgifter, varit af nöden. 



Då reservanterna vidare anföra såsom skäl mot skogsvårdsafgifter, 

 att många skogsägare ej skulle kunna få något gagn af dem. emedan 

 de vore i sådant behof af extra arbetsförtjänst för sitt uppehälle, att 

 någon tid för arbete å den egna skogen ej blefve dem öfrig, så kan 

 man ej undgå att beteckna reservanternas framställning såsom väl grellt 

 färglagd. Det är nog tyvärr så, att mången hemmansägare måste arbeta 

 strängt för att få in de kontanta medel, som kunna behöfvas för familjens 

 underhåll. Men om detta är sant, så är det ej mindre med verkliga för- 

 hållandet öfverensstämmande, att dylika extra arbetsförtjänster långt ifrån 

 alltid stå den behöfvande till buds. Hvad borde då vara för honom 

 mera välkommet än hvarje tillfälle att genom arbete å egen skog 

 erhålla en kontant inkomst? Och om han för detta arbete ej skulle er- 

 hålla full dagspenning utan endast såsom t. ex. i Västernorrlands län, 

 75 % däraf, så borde dock detta för litet livar af dem, som vore i den 

 skildrade ekonomiska situationen, vara ett välkommet tillfälle till erhål- 

 lande af en inkomst. Vore det så, som reservanternas framställning kan 

 gifva anledning antaga, eller att extra arbetsförtjänst funnes att tillgå, 

 så snart arbetet å det egna jordbruket lämnade någon tid därtill öfrig, 

 så skulle reservanterna troligen ej behöft några rader ofvanför uti sitt 

 yttrande tala om en ökad emigration, ty en af dess förnämsta orsaker 

 är nog bristande arbetstillfällen. I öfrigt kan den, som vistats nncket i 

 Norrland, ej hafva undgått att få den uppfattningen, att en något bättre 

 planerad användning af tiden skulle för mången af det landets innebyg- 

 gare vara medlet för ernående af en bättre ekonomisk ställning. Skulle 

 genom en sådan bättre planläggning några dagar om året ägnas åt den 

 egna skogen, så vore mycket vunnet. För öfrigt kan man ju äfven säga, 

 att genom upptagande af skogsvårdsafgifter och den möjlighet, som där- 

 igenom yppas att befrämja skogsvården, tillfällena till arbete skulle ökas 

 för de arbetsbehöfvande. 



Mot kommittcförslaget, i hvad det rör upptagande af skogsvärdsaf- 



Skog^snÅriisf^irenins^ens Tillskrift , Fac/ia/iielniugfn IQIJ. b 



