l8* NILS G. RIXGSTRAND. 



gifter, anföra reservanterna vidare, att en del hemman ännu icke äga 

 afvittrade områden och sålunda ej hafva någon skog och mark, å hvilka 

 deras ägare äro i tillfälle att nedlägga ett arbete, som kan tillförsäkra 

 dem möjligheten att återbekomma någon del af de medel, med hvilka 

 de kunna anses bidraga till skogsvårdsafgifterna. Denna olägenhet, som 

 i öfrigt endast kan bli af relativt kort varaktighet, då afvittringen väl 

 med stora steg närmar sig sin fullbordan, synes äfven lätt kunna af- 

 hjälpas, om afgift ej upptages för det accispliktiga virke, som afverkas 

 inom ej afvittradt område, där ägare af sådana hemman hafva uteslu- 

 tande rätt till utsyning. 



Uti sitt förslag har kommittén gifvit uttryck åt den åsikten, att, om 

 skogsvårdsafgifter skulle beslutas, detta borde, hvad lappmarken beträffar, 

 medföra, att de s. k. utsyningsafgifterna i stället upphörde att utgå 

 förutom beträffande hemman, till hvilka afverkningsrätt upplåtits. Reser- 

 vanterna å sin sida förmena, att befrielse från utsyningsafgifter skulle 

 stå i strid med de villkor, under hvilka lappmarkshemmanen tilldelades 

 skogsanslag af den storlek, att de blefvo tillräckliga såväl för husbehof, 

 som för afsalu. Dessa villkor innehölle ej blott utsyningstvång utan 

 äfven skyldighet att gälda utsyningskostnad. För min del hyser jag en 

 mot reservanterna motsatt uppfattning i detta afseende. Villkoren för 

 tilldelning af skogsanslag åt lappmarkshemmanen angifvas uti § 8 af kungl. 

 stadgan den 30 maj 1873, hvarest — lika litet som uti § i af kungl. 

 förordningen den 29 juni 1866, till hvilken förstnämnda stadgande hän- 

 visar — något namnes om utsyningskostnad. Och hvarken uti den kungl. 

 proposition, som bildade utgångspunkt för riksdagens beslut i fråga om 

 afvittringsstadgan, liksom ej heller uti detta riksdagens beslut har jag 

 kunnat finna någon antydan om, att utsyningsafgiftens utgörande var 

 ett villkor för områdestilldelningen. Hade så varit förhällandet, borde 

 väl äfven de förändringar uti dessa afgifters storlek, som sedermera före- 

 tagits, skett efter riksdagens hörande, men så har ej, så vidt jag kun- 

 nat finna, varit fallet. Det uti villkoret för områdestilldelningen väsent- 

 liga, det somi konstituerar dess egenart i jämförelse med andra vid af- 

 vittring träffade bestämmelser om tilldelning af skog, är den begränsade 

 rättigheten att nyttja skogen till afsalu. För att detta villkor skall vara 

 beståndande, är det fullkomligt betydelselöst, huruvida utsyningsarbetet 

 ersattes eller ej; hufvudsaken är, att en utsyning föregår afverkningen. 

 Ville man borttaga denna utsyning, så rubbade man för visso villkoren 

 för skogstilldelningen, men därom är nu ej alls tal, utan frågan gäller 

 enbart, huruvida staten vill möjliggöra en förbättrad skogsvård i lapp- 

 marken genom att afstå från ersättningen för utsyningsarbetet. Såsom 

 kommittén (sid. 407 — 408) framhållit, bör man ej betrakta de lättnader, 



