NORRLÄNDSKA SKOGSVAKDSKOMMIT 1 KNS HEl ÄNKANOE. 33* 



som han presterar, för att kommitténs förslag skulle leda till större tjänst- 

 göringsomräden för hvarje tjänsteman, än de nuvarande revirförvaltarnas. 

 Därjämte har Welander i detta sammanhang gjort sig skyldig till en 

 annan mycket betänklig uraktlåtenhet, dä han vid fördelningen af de 

 enskilda skogarnas areal pä antalet tjänstemän endast medräknar de sju 

 ordinarie skogsingenjörerna, men glömmer de fem enligt kommitténs 

 förslag på ordinarie stat anställda biträdande skogsingenjörerna. Med- 

 räknas dessa blir medelstorleken af hvarje tjänstemans område 234,962 

 har och ej, såsom Welander uppger, 402,793 har. Därjämte måste 

 man, såsom jag framhållit, taga hänsyn till att i stort sedt endast en 

 tredjedel af detta område för hvarje år blir föremål för åtgärd af tjänste- 

 mannen. x4.fven torde det för ett rättvist bedömande af kommittéför- 

 slaget vara nödigt att erinra sig detsammas uttalande om önskvärdheten 

 af att åt tillsyningsmän må kunna i större utsträckning än nu är med- 

 gifvet beträffande kronojägare tillåtas att efter skogsingenjörs anvisning 

 utföra vissa stämplingar, ett förslag, hvars genomförande helt naturligt 

 vore ägnadt att minska den öfverordnades arbetsbörda. Slutligen och ej 

 minst är det nödvändigt, att man beaktar den af kommittén starkt poäng- 

 terade skillnaden mellan de olika uppdrag, som åligga revirförvaltarna 

 och de af densamma föreslagna skogsingenjörerna, och som öfver huf- 

 vud omöjliggör en verklig jämförelse mellan vidden af deras tjänstgö- 

 ringsområden. 



Den angifna omständigheten, eller olikheten uti skogsstatstjänste- 

 männens uppdrag på statens och enskildas skogar, anser WELANDER 

 så långt ifrån vara en anledning att lämna arbetena på de olika slagen 

 af skogar åt olika personer, att han fastmer däruti finner ett bestämdt 

 skäl för att göromålen böra förenas på en hand. Det är visserligen 

 sällsynt att höra en sådan tanke uttalad i vår tid, då man alltmer kom- 

 mit till insikt om att arbetsintensiteten i hög grad är aihängig af arbe- 

 tets specialisering, men mångsyssleriet har ju äfven sina förkämpar. 

 Man bör emellertid ej söka stärka sin ståndpunkt genom att i dens 

 mun, som tänker olika, lägga uttalanden, som han aldrig haft. Detta 

 gör emellertid Welander, när han sid. 725 vill göra troligt, att en revir- 

 förvaltare enligt kommitténs mening skulle vara »olämplig» att hand- 

 hafva den verksamhet å enskildas skogar, som kommittén föreslagit skola 

 öfverlämnas åt skogsingenjörer. Jag behöfver ej uppehålla mig med att 

 gendrifva ett dylikt påstående utan hänvisar till kommittébetänkandet. 

 Själfva stridsmetoden måste jag dock beteckna som — olämplig. 



Men det hufvudsakliga skäl, som WELANDER anser tala mot an- 

 ställande af skogsingenjörer, synes vara, att han befarar, att de ej skola 

 få tillräcklig sysselsättning året om. Särskildt menar han, att den 



SkogsTåräs/oreningens Tidskrift, Fackafdelniiigen H)I3. C 



