NORRLÄNDSKA SKOGSVÄRDSKOMMITIKNS BETÄNKANUK. 37'-' 



fråga. En hastig reka])itulation niä därför vara tillåten. Af utsända 

 formulär, innehållande förfrågningar rörande en del olika förhållanden, 

 återkommo till kommittén 135 st. Uti 48 st. iitaf dessa besvaras 

 den nu omnämnda frågan ej, 38 undertecknare förklara sig ej ha någon 

 kännedom om förhållandet, och af öfriga 49 meddelade 39 st., att in- 

 spektioner ej pläga förekomma, 7 st., att sådana företagits, och 6 st., 

 att detta skett vid fall af besvär. Man måste, som kommittén fram- 

 hållit, fästa afseende vid ej blott att 73,5 % af dem, som inlåtit sig på 

 frågans besvarande, förklara, att inspektion ej förekommit, utan äfven 

 vid den omständigheten, att dels ett så stort antal frågeformulär, 32,6 % 

 af de utsända, återkommit, utan att frågan besvarats, dels att 28,1 % 

 af samma antal innehålla meddelande om att undertecknarna ej äga 

 någon kännedom om det omfrågade. Båda dessa senare omständigheter 

 tyda på att öfverjägmästarnas inspekterande verksamhet ej varit vidare 

 omfattande, ty annorlunda kan man ej förklara, att den allmänhet, hvars 

 intressen det gäller, ej äger kännedom om densamma. Där fanns f. ö. 

 ett svar bland de inkomna, som i all sin drastiska form ger en tydlig 

 bild af förhållandet. Undertecknaren saknade personlig kännedom om 

 saken, men hade vändt sig till en gammal hemmansägare för att höra 

 hans erfarenhet om det omfrågade. Svaret löd: »Öfverjägmästare och 

 kometer äro sällsynta företeelser; jag har sett en komet, men ingen 

 öfverjägmästare.» Genast man hör ett sådant uttalande kan det väl 

 genom den ovanliga jämförelsen locka till ett leende, men betänker man, 

 hvad som ligger bakom dessa ord, förlorar man snart lusten att le. Än 

 mer betages man denna lust, när man i fortsättningen bland svaren pä 

 de framställda frågorna och i sammanhang med den del af dessa, som 

 berör inspektion vid fall af besvär öfver jägmästares förrättning, finner 

 yttranden, hvilka beteckna det »såsom lönlöst försöka» anlita besvärs- 

 vägen, att man »ej torts» klaga, att klagomål »skulle utsätta honom för 

 jägmästarens onåd» o. d. Dessa uttalanden, komna från olika delar af 

 lappmarken, gifva vid handen, att, då det nuvarande inspektionssystemet 

 ej förmår skydda en skogsägare, som begagnar sig af sin lagliga rätt 

 att anföra besvär, detsamma är odugligt. Förklaringen till detta faktum 

 ligger däruti, att systemet alldeles bortser från den för redan nitton- 

 hundra år sedan uttalade, men ännu lika giltiga sanningen, att ingen 

 kan tjäna två herrar: det är omöjligt att anordna en god förvaltning för 

 en blandning af statens och enskildas skogar; endera ägarens tager 

 lejonparten af förvaltarens intresse. 



Såsom punkt 8 af de föreslagna skogsinspektörernas åligganden 

 finnes af kommittén upptaget följande: »att under inspektionsresorna 

 ägna synnerlig uppmärksamhet åt det sätt, hvarpå afverknings- och skogs 



