NORRLÄNDSKA SKOGSVÅRDSKOMMITTKNS UK I ÄNKANDK. 39* 



med att genomläsa dessa mina referat af de båda yttrandena, sätter väl 

 efter kynne och temperament sin etikett på uttolkningen. 



Welander anmärker, att det af kommittén för lappmarken föreslagna 

 antalet bevakare, 27 st., är alldeles för ringa, men glömmer att om- 

 nämna, att denna sififra anger antalet ordinarie bevakare, och att kom- 

 mittén föreslår ett anslag för extra bevakning af 10,000 kronor. Detta 

 senare anslag afser visserligen alla de enskilda skogar, som skulle vara 

 föremål för skogskontorets ämbetsåtgärd, men torde dock räcka ganska 

 långt, då den extra bevakningen endast erfordras tidvis. 



Vidare söker Welander påvisa, att det af kommittén föreslagna 

 antalet skogsingenjörer är alldeles för ringa. Han anför såsom bevis 

 för detta sitt påstående den statistik öfver de under åren 1906 — -19 10 

 använda rese- och förrättningsdagarna, hvilken kommittén lagt till grund 

 för sin uppdelning af lappmarken uti vissa tjänstgöringsområden, och 

 menar, att medeltalet arbetsdagar för hvar skogsingenjör blir för stort 

 i förhållande till den del af året, som kan ägnas åt skogsarbeten. Det 

 är emellertid åtskilliga omständigheter, som måste tagas i betraktande 

 förutom den nakna siffran på det hittills använda antalet förrättnings- 

 dagar. Då de äro i annat sammanhang af mig förut omnämnda, kan 

 jag inskränka mig till att här i största korthet erinra om dem. Än bättre 

 än nu planlagd fördelning af utsyningsarbetena med syfte att koncentrera 

 dem till vissa delar af tjänstgöringsområdet minskar den erforderliga 

 arbetstiden. Samma verkan har äfven ett godkännande af kommitté- 

 förslaget om rätt för skogsingenjören att efter besiktning lämna utstämp- 

 lingen af årshygget åt tillsyningsman. Utarbetandet af afverkningspla- 

 nerna, som nu förlägges till sommarmånaderna, kan och bör utföras så- 

 som vinterarbete. Lägger man härtill, att den af Welander angifna tid, 

 som i lappmarken kunde ägnas åt skogsarbete, nämligen från den i 

 juni till den 15 oktober, är såsom medelsiffra för kort tillmätt, så kan 

 man ej komma till annan slutsats, än att W^ELANDERS farhågor äro gan- 

 ska ogrundade. 



När Welander härefter vill visa, att kommittéförslaget, äfven i hvad 

 det afser anslaget för resekostnadernas täckande, är för lågt beräknadt, 

 utgår han ifrån att till grund för detsamma skall läggas antalet arbets- 

 dagar under åren igo6 — ig 10. Af hvad jag nyss anfört framgår, att 

 utgångspunkten i denna bevisföring är oriktig, och därmed faller äfven 

 hela beviskedjan sönder. Emellertid må det erinras om, att enligt kom- 

 mitténs mening anslaget för resekostnader borde uppföras såsom för- 

 slagsanslag. Motivet härtill är helt naturligt det, att det ej gärna är 

 möjligt att med visshet uttala sig om, dels huru en bättre än nu ord- 

 nad arbetsfördelning kan verka, dels hvilken tid arbeten enligt de af 



