yo* TOR JONSON. 



och som biträdande vid några större skogsekonomiska utredningar, dels 

 ock direkt för denna frågas belysning. 



Lättaste sättet att bringa någon reda i de hittills gjorda otaliga 

 inläggen torde bestå i, att söka få fram en programpunkt, h varom alla 

 parter kunde enas, åtminstone så mycket, att den kan få tjäna till »för- 

 handlingsordning» i den fortsatta diskussionen, samt till objekt för mera 

 detaljerade undersökningar. 



Ehuru visserligen de olika åsikternas förkämpar, mig veterligen, al- 

 drig i stridens hetta velat uttala det, torde de dock inbördes erkänna, 

 att äfven i motpartens åsikter beaktansvärda sanningar ligga inneslutna. 

 Med uteslutande af alla superlativ, anser jag mig därför ha att vänta 

 majoritet för följande allmänna uttalande: 



Det är önskväydt att skogen lämnar sin ägare hög absolut netto- 

 af kastning, och samtidigt yiöjaktigt förräntar i skogsbruket engagerade 

 kapital. 



För att det ej skall anses, att härigenom ett frän början orimligt 

 kompromissförslag framlägges, vill jag nämna, att enligt prof. Maktin 

 (191 2 sid. 245) ofvanstående grundtanke med vissa jämkningar går igen 

 i samtliga de föreskrifter angående skogsindelning, som af domänförvalt- 

 ningarna under sista åren utfärdats för statsskogarna i Österrike, Bayern, 

 Wiirtemberg och Baden. (Jmfr TilALER 19 13). 



Sä länge ej genom objektiva undersökningar visats, dels hvad som 

 inom skogsbruk menas med nöjaktig räntabilitet, dels ock i hvad mån ett 

 uppnående af sådan ränta i praktiken låter sig förenas med fordran på 

 hög absolut afkastning af vårt svenska skogsbruk, torde det vara lämp- 

 ligt ställa sig afvaktande. 



Följande yttrande af prof. Hkck.SCI1P:r (191 2 c sid. 275) synes mig 

 därför i hufvudsak tillämpligt på räntabilitetsfrågans nuvarande läge: 



»Det kunde emellertid väntas, att den teori, som här utvecklats 

 (näml. räntehushållningen), ställdes i belysning af de faktiska förhållan 

 dena. Sålunda borde man undersöka, för att blott nämna det viktigaste, 

 huru stark massatillväxten och värdeökningen är för de svenska sko 

 garna i olika åldrar samt hvilken tillväxt skogarna, eller rättare de äldsta 

 bestånden förete under nuvarande förhållanden. Vidare borde prissteg- 

 ringen likaledes fastställas för olika dimensioner och på grundval af 

 alla dessa faktorer totaltillväxten konstateras. Härtill borde sedan 

 komma en analys af den nuvarande räntefoten i Sverige och slutligen 

 på grundval af allt detta den nuvarande räntabilitetsåldern utrönas.» 



