I04''' TOR JONSON. 



Punkt 2. (sid. 262) "Ofvmiför (kurs. af mig) realisationsvärdet be- 

 stämmes skogens kapitalvärde af dess mest lönande brukningssätt; och 

 detta bestämmes i sin ordning — frånsedt tekniska faktorer — af ränte- 

 fotens höjd samt kännetecknas af att nutidsvärdet eller kapitalvärdet 

 genom detsamma blir det högsta möjliga.» 



Då denna punkt sammanhänger med prof. Heckschers här ofvan 

 redan bemötta åsikt om realisationsvärdets storlek, bör ej heller senare 

 delen nu diskuteras. 



Punkt 3 (sid. 265) »Under förutsättning af oföränderliga virkespris 

 erhåller skogen sitt högsta kapitalvärde och sin mest lönande använd- 

 ning om bestånden afverkas vid den tidpunkt, då deras lelatjva årliga 

 i'ärdetilh>äxt dfvercnsstäviuier med räntefoten''> (kurs af mig). 



Punkt 4. (sid. 267); »Under samma förutsättning som i (3) kom- 

 mer den omloppstid, som bereder skogen dess högsta kapitalvärde att 

 äga rum vid en tidpunkt, då skogens — i motsats till beståndets — 

 genomsnittliga relativa värdetillväxt är högre än räntefoten.» 



Punkt 5. (sid. 268) »Vid samma omloppstid som i (4) kommer af- 

 verkningens värde icke att stå i något bestämdt förhållande till skogens 

 totala virkesvärde, men alltid att utgöra mer än normal ranta (kurs. af 

 mig) eller, om detta icke .sker att med samma belopp öka skogens reali- 

 sationsvärde.» 



Alla dessa punkter torde bäst bemötas gemensamt med nedanstå- 

 ende exempel, utdraget ur tab. VI. 



Omloppstid 40 50 ^<^ 7*^ 8o år 



Del äldsta beståndets värdetillväxtprocent 8,3 5,8 4,3 3,3 2,6 % 



Afverkningens värde (brutloafkastnineen) \ , , , n/ 



■ „^ r ^ f ■■ ■ \ ■ 1 r- o 1 ^ ^'^,o Q.^ 7,0 '^,,6 4,6 % 



1 % af det afsattningsbara virkesförrådet/ -" ^- " ^ t. xo 



Nettoafkastningen i % af skogens totala värde o 1,15 2,22 2,40 2,46 % 



Häraf framgår, att därest vi skulle bestämma oss för en räntefot 

 af t. ex. 5 %, så borde enligt prof. Heckscher (3) bestånden vid oför- 

 ändrade virkespris afverkas vid c:a 54 år, då mycket riktigt afverk- 

 ningen (bruttoafkastningen) utgör mer än normal ränta på skogens to- 

 tala virkesvärde (4), men då icke desto mindre, i motsats till prof. 

 Heckscher, afkastningens nettoimrde sedan omkostnaderna fråndragits, 

 hvarken utgör »normal» eller högsta möjliga ränta på skogens kapital. 

 P2n viss minimistorlek på tillväxtprocenten hos virkesförrådet medför så- 

 lunda inga som helst garantier för att skogen (skogsbruket) får en för 

 ägaren »lönande användning.» 



Vi torde väl nu knappast behöfva anföra flera exempel, för att det 

 klart skall framgå, att prof. Hecksciiers påståenden i hvarje hufvudsak 

 fullkomligt äro motsatta de resultat, till hvilka vi genom vår undersök- 



