OMLOPPSTIDENS INVKRKAN PÄ SKOGSBRUKETS EKONOMI. I07* 



A ^ U ^ 



skola öfverstiga kostnaderna (,, ///aste vara s/örrc än , ). Då nu emeller- 

 "^ A Ä' 



tid vid räntabilitetsfordran endast å de enskilda träden inkomsterna af 

 skogsbruket principmässigt kunna få nedgå huru långt som helst, be- 

 roende på den räntefot man fordrar, men då däremot utgifterna genom 

 skatter m. m. alltid ha en viss positiv storlek, är man sålunda aldrig på 

 förhand säker på att nettobehållning verkligen skall uppstå, hvarför 

 diskussion af det uthålliga skogsbrukets planläggning endast med fordran 

 på en viss mi7im/ivärdetJllväxtprocc//t som mål blir meningslös i ett 

 kapitalistiskt samhälle. En sådan diskussion om räntabilitet får endast 

 föras på grundval af både inkomster och utgifter, aldrig ensamt på den 

 första posten. Det är sålunda tillväxtens absoluta ej procentuella storlek, 

 som i första hand bestämmer räntabiliteten. 



Härtill torde jägm. ANDERSSON med rätta och med stöd af sina 

 gjorda uttalanden invända, att det naturligtvis aldrig fallit honom in att 

 bortse från de för privatmannen likaväl som för staten viktiga omkost- 

 naderna. 



Jag erkänner också gärna, att jägm. ANDERSSON i alla sina exempel 

 principmässigt tagit en alldeles särskild hänsyn till alla kostnader, men 

 jag vågar också påstå, att detta skett på ett alldeles felaktigt sätt, så länge 

 diskussionen nämligen gäller /ithålligt skogsb/uk. 



För att styrka deta vill jag peka på det exempel, där A visar, huru 

 han för en skogsegendom kalkylerar öfver de enskilda trädens räntabili- 

 tet (ig 1 1 sid. 296 ff.). De enstaka trädens efter ortens pris åsatta rå- 

 nettovärden belastas där med indirekta kostnader för administration, 

 skatter m. m., h varigenom värdena för alla dimensioner likfon/iigt ned- 

 pressas JO %, då »netto-nettot» erhålles, hvars procentuella tillväxt i 

 olika åldrar sedan diskuteras. 



Just i detta jä/>ina //edpressandc af 30 % ligger själfva felet, t}- 

 hvilken ränteformel man sedan än använder, så försvinna de på detta 

 sätt pålagda kostnader helt ur beräkningen. Så t. ex. ger Pkesslers 



200 A . 0,70 — k . 0,70 



formel /= — , efter förkortning med 0,70 fullkomligt 



;/ ■ A . 0,70 + k . 0,70 



200 A' — k 

 samma värde pä procenten som den oförändrade formeln / = • r-,/. 



hvarför detta sätt att beräkna kostnader/ia so//i en konstant funktion af 

 bruttovärdet helt enkelt afför dem från allt inflytande på /-äntabiliteten. I 

 vårt exempel ha vi också funnit, hvilket högst olika inflytande omkost- 

 naderna ha vid t, ex. olika omloppstider (sålunda äfven för olika dimen- 

 sioner), sålunda: 



