I20="' T. LAGERBERG OCH N. SVLVEN. 



meniet har en lifligt orangegul färg. Sporsäckarna (fig. 5) äro nästan cylin- 

 driska med långsamt afsmalnande bas och rundad topp; de innehålla 8 styc- 

 ken i en rad vanligen snedt anordnade, ellii)soidiska, encelliga och ofärgade 

 sporer. Parafyserna äro ytterst smala och jämnbreda, af ungefär samma längd 

 som sporsäckarna. 



D. Willkoinmii har sannolikt med lärkträdet inkommit till vårt land. 

 Det är dock först på senare tid, som den vunnit den spridning den nu har. 

 Särskildt gynnas den af fuktigt klimat; i .sydvästra Sveriges kusttrakter äro 

 äfven lärkkulturerna mångenstädes mycket svårt hemsökta. Svampen har äfven 

 förmåga att lefva som saprofyt och är som sådan mycket allmän på torra 

 lärkgrenar. I själfva verket aftar dess parasitiska karaktär alltmera mot norr, 

 och ofvan Dalälfven torde den ännu endast vara känd som saprofyt. Utom 

 europeisk lärk angriper den äfven sibirisk {Larix sibirica Ledeb.). 



För att förebygga större härjningar af lärkkräftan bör man se till att 

 bestånden uppdragas i torra, luftiga lägen och helst blandas med löfträd. 

 Marken bör så vidt möjligt hållas fri från grenafifall. Enstaka uppträdande 

 grenskador böra aflägsnas, så snart de röja sin förekomst. I de fall, då trä- 

 den äro starkare infekterade är till förekommande af smittans spridning af- 

 verkning och uppbränning af sjuka exem])lar äfven att förorda. 



6. Cenangium ferruginosum Fries, — På grenar af tall [Finns silvestns L.). 

 Tallens grentorka. — Västerbotten, Jörn, juli 191 1. T. Lagerberg. — Syn. Cenangium 

 Abietis (Pers.) Duby. 



Släktet Cenangium tillhör äfven gruppen Pezizaceoc bland discomyceternu 

 och kännetecknas genom sina oskaftade, vanligen gruppvis samlade, till kon- 

 sistensen läder- eller vaxartade apothecier, som vid mognaden bryta sig fram 

 ur substratet, samt sina upptill tydligt förtjockade parafyser. 



C. ferrnginomm förorsakar en ganska allmänt uppträdande grentorka på 

 tallen, en företeelse, hvars verkliga orsak hittills varit förbisedd hos oss. 

 Svampen angriper träd i alla åldrar, dock icke under 5 år. Infektionen sker 

 vid basen af spetsknoppen, sedan årsskottet nått sin fulla utveckling, och kan 

 sålunda inträffa redan på hösten, men äger hufvudsakligen rum kort före den 

 tid, då knopparna börja skjuta nästföljande vår. Mycelet växer sedan ned 

 genom skottet, men när i allmänhet icke längre än till basen af den sista 

 årsleden, mången gång icke ens så långt. Det händer dock ganska ofta, 

 att svampen utbreder sig till äldre grenpartier, och att den till slut når äfven 

 till själfva stammen och dödar denna. Vissa år har sjukdomen en epidemisk 

 karaktär. Under våren och försommaren bli barren här och hvar i tallkro- 

 norna plötsligt röda, understundom till en sådan omfattning, att hela bestånd 

 redan på långt håll skifta i rödt. Barren dö, då de icke längre kunna er- 

 hålla någon näring från de af svampen destruerade skottaxlarna, och falla 

 inom kort tid af (det mesta af det, som förr uppfattats som skytte hos äldre 

 tallar och tillskrifvits angrepp af Lophodermiu7n pinastn, är sannolikt ingenting 

 annat än denna af Cenangium framkallade barr- och grentorka). Mot hösten 

 ha därför bestånden vanligen återfått sitt normala utseende. På de dödade 

 grenarna framkomma apothecierna, i regel dock först året efter det, då in- 

 fektionen inträffade. De genombryta i små grupper barkens ytskikt. Skaftet 

 är kort och tjockt, understundom omärkligt. Skifvan når i moget tillstånd 



