1 ^ 6* 



T. LAGERBERG OCH N. SYLVEN. 



exempelvis genom storm, hagel, insekter o. s. \. Särskildt för bokens vid- 

 kommande har man ansett, att sticken af en lus, som ofta i stora massor 

 sitter fastsugen på mindre grenar, skulle utgöra ingångsportar för svampen. 

 Dock vet man äfven med bestämdhet, att sporerna kunna gro på de nyut- 

 växande skotten och deras l)lad, utan att dessa äro på något sätt skadade. 

 Svampens hyfer växa fram i barken men gå genom märgstrålarna äf\en in i 

 veden och döda denna. De angrii)na barkpartierna antaga en mörkbrun färg, 

 och veden färgas gråaktig. Hos boken röja angrei)pen ofta ganska tidigt 



sin närvaro därigenom, att bladen på de 

 sjuka grenarna gulna och torka. Till följd 

 af mycelets verksamhet uppstå långsgäende 

 sprickor i grenens bark, och om närings- 

 ledningen til] grenen icke blifvit fullstän- 

 digt afbruten, vidgas dessa snart till följd 

 af de kraftiga öfvervallningsväfnader, som 

 utvecklas kring såret. Då grenen till slut 

 dör, brukar barken lossna i oregelbundna 

 stycken. Mycelet växer allt längre ned 

 genom grenen, och svampen kan sålunda 

 så småningom döda stora delar af kronan. 

 Om svampen, hvilket ingalunda sällan in- 

 träftar, angriper stammen på äldre träd, 

 kan den ge upphof till kräftliknande svul- 

 ster och missbildningar af det mest väx- 

 lande utseende (fig. 27). På äppleträd 

 tar sig angreppet ett något olika uttryck. 

 Då infektionen — som ofta sker — utgår 

 från en skadad kortgren, utbreder sig myce- 

 let från denna likformigt åt alla håll i 

 hufvudgrenen och sluter sig efter en tid 

 rundt om denna; därigenom bringas gren- 

 toppen att torka. Under striden mot svam- 

 pen utvecklar trädet upprepade gånger öf- 

 vervallningsväfnader. Dessa dödas dock 

 den ena efter den andra och framstå i 

 gamla kräftsår som en serie koncentriska, 

 till omkretsen elliptiska åsar. I detta fall 

 pläga äfven svampens fruktkroppar anläg- 

 gas i koncentriska ringar. Fruktkropparna 

 äro af två slag. Till en början genom- 

 brytes ytterbarken af små krithvita, dynlika 

 stromabildningari, från hvilka afsnöras 

 konidier. Dessa äro dels små och encelliga, 

 dels långa, stafformade, flercelliga (fig. 2 8(5'); 

 de senare tillhöra den konidieform, som blifvit kallad Fusarinm. Senare ut- 

 vecklas, delvis från samma hyfsamlingar, de mycket små, klotrunda och blod- 

 röda perithecierna. De uppträda vanligen samlade i grupper, hos boken 



* Med stroma betecknar man af tätt sammanflätade hyfer bildade, parenkymatiska väf- 

 nadskroppar, hvilka tjäna som underlag för fruktkroppsbildningen. 



K. Wibeck foto. 



Fig. 27. Kräftknöl på en gammal bok- 

 stam i^Fagjis silvatica), förorsakad af 

 Nectria ditissima. Kronoparken Tön- 

 nersjöheden, Halland. — Ur Statens 

 Skogsförsöksanstalts samlingar. 



