142* A. SYLVÉN. 



rekta spår efter märgborrar äro att upptäcka. De afbrutna skotten åter 

 försvinna i den lösa snön. Den 14 augusti 191 1 gjordes tillsammans 

 med assistenten vid Statens Skogsförsök.sanstalt, fil. doktor T. LAGER- 

 BERG återigen undersökning på trakten, och då var tydligen rätta års- 

 tiden att konstatera det en märgborrhärjning af svårare art här förelåg. 

 Nu observerades nämligen å första fällda profträd färska ingängshål efter 

 märgborrar i de senaste årens skott. Just den omständigheten, att hålen 

 dä ännu voro alldeles hvita (eller hvitgula) och ej hunnit svartna hade 

 till följd, att uppmärksamheten måste fästas därvid. Tydligt var alltså, 

 att märgborrar åtminstone voro bidragande orsak till trädens utdöende, 

 sedan det konstaterats, att färska ingångshål rikligt förekommo å nära 

 nog hvarje fälldt profträd. Angående nyssnämnda undersökning hän- 

 visas i öfrigt till d:r T. LAGERBERGS uppsats »En märgborrhärjning i 

 Öfre Dalarne», införd i häftet 11 af denna tidskrifts nionde årgång 

 (allmänna delen). 



Genom upptäckten i fråga leddes nu undersökningen i bestämd 

 riktning, och iakttogs då ganska snart, att en mängd toppskott i kro- 

 nornas öfre del under senare åren varit märgborrätna, men att ingångs- 

 hålen mycket snart svartna och se gamla ut. Allt större skuld till trä- 

 dens utdöende ansågo vi nu böra tillskrifvas märgborrarna, till dess vi 

 omsider kommo till den öfvertygelsen, att de måhända ensamma voro 

 orsaken därtill — något som ju också sedermera visat sig som åtmin- 

 stone ytterst sannolikt. Underligt måste det dock förefalla, att träden 

 skulle torka och dö ut endast till följd af att ett jämförelsevis obetyd- 

 ligt procenttal toppskott förstörts i kronans öfre del. Enligt mina senare 

 gjorda undersökningar och iakttagelser torde i måhända de flesta fall 

 äfven stamangrepp, d. v. s. äggläggning under tjockbarken å stående 

 träd vara en viktig bidragande orsak, helt visst ofta den egentliga or- 

 saken, hvarom dock vidare här nedan. 



Ytterligare undersökningar gjordes senare i september månad dels 

 den 8 — 9 i samråd med t. f. lektorn vid Kungl. Skogsinstitutet, fil. 

 doktor N. SylvéN, och dels den 18 tillsammans med botanisten vid Sta- 

 tens skogsförsöksanstalt, fil. doktor H. HesSELMAN, samt slutligen den 

 14 oktober med docenten G. GRÖNBERG. Genom undersökningarna i 

 fråga vanns allt större visshet om att märgborrarna måste tillskrifvas 

 skulden till skogens ödeläggelse. Förekomsten af en viss svamp å de 

 spädare grenarna iakttogs äfven å en del träd, men ansågs densamma 

 icke kunna tillmätas någon betydelse i fråga om skada å träden. 



Som redan nämnts, torde det egentliga, mera koncentrerade angrep- 

 pets början kunna räknas ungefär från år 1905. Angreppet har då 

 sannolikt börjat i områdets södra del, därifrån det synes hafva spridt 



