mär(;borrhärjningf.n i särna åkkn igio — 12. 151* 



Uttryckt i befintliga antalat tallar erhälles följande resultat af be- 

 skattningen: 



Redan döda träd ". 1,7 % 



Döende träd 12% 



Lindrigt skadade träd 44,8 % 



Af annan orsak (än angreppet i fråga) skadade träd 1,8 % 



Friska träd 39,7 % 



Af hela antalet tallar hafva ej mindre än 1,6 % befunnits angripna 

 af Pcridermium, och torde med tämligen stor visshet kunna påstås, att 

 dylika träd äro af märgborrarna eftersökta vid äggläggningen, där ej 

 färska hyggen finnas att tillgå. 



Orsaken att märgborrarna utvalt just detta område till sitt förnämsta 

 tillhåll kan ej bero på att den öfvermogna och skadade tallskogen här 

 förekommit rikligare än på andra ställen inom Särnaskogarna, då detta 

 långt ifrån varit förhållandet under åtminstone sista decenniet. Den enda 

 möjliga förklaringen synes mig vara de här mera regelbundet återkom- 

 mande årliga afverkningarna inom någon trakt af området eller dess 

 nära grannskap, hvilka tvifvelsutan varit ytterst gynnsamma för ägglägg- 

 ningen och således äfven för märgborrarnas hastiga ökning i antal. 



Af det ofvan anförda skulle man kunna draga den slutsatsen, att 

 afverkningar böra undvikas, där märgborrar synas mer än vanligt all- 

 männa, enär ju afverkningstrakterna med sitt affall och sina stubbar 

 mer än allt annat torde gynna och underlätta märgborrarnas förökning. 

 Funnes inga afverkningstrakter, skulle insekterna, synes det, med åt- 

 minstone mycket större svårighet fortplanta sitt släkte. Detta senare 

 äger måhända sin riktighet till någon del, men min fulla öfvertygelse 

 är, att slutsatsen icke dess mindre är icke allenast oriktig utan äfven i 

 praktiken nästan outförbar inom andra än möjligen de allmänna sko- 

 garna. Afverkyiingstraktcrna synas mig t>ara just de oss ajwisade, bästa 

 tänkbara fångstställen, där skadedjuren på ett fullt effektivt sätt kunna 

 utrotas för jämförelsevis billig kostnad. Dessa gynnsamma tillfällen att 

 efterhålla märgborrarna och därmed också årligen rädda oerhörda skogs- 

 värden måste vi begagna oss utaf Genom att undvika afverkningar 

 torde föga eller intet vinnas. Alltid finna märgborrarna någon utväg 

 att föröka sitt släkte; få de inga hyggen, nödgas de slå sig på ett än 

 större antal af de redan förut trögväxande och mindre lifskraftiga tal- 

 larna, hvarå så riklig tillgång finnes i våra gamla öfvermogna skogar. 

 Följden häraf blefve då endast, att vi årligen finge emotse än större 

 antal torrfuror än det redan nu — helt visst i de flesta fall tack vare 

 märgborrarna — allt för stora. Må därför snarast möjligt den nuva- 

 rande gamla öfvermogna tallskogen afverkas, men samtidigt som oefter- 



