T-ITTERATUR. 153* 



emellertid knappast något frän den i Danmark konstruerade Jacobsenska aj)- 

 paraten. Författaren framhåller också denna apparats öfverlägsenhet gent- 

 emot de flesta andra, i det att profven ständigt kunna tillföras jämn fuktig- 

 het. — Groningsapparaterna voro uppställda i ett fönster åt öster och upp- 

 värmdes genom värmeelement under fönstret, hvarvid vattnets temperatur i 

 apparaterna om förmiddagarna steg till -f 33° C. och lufttemperaturen vid 

 groningsbädden till + 25° C. Groningsförsöken utsträcktes till den tid, som 

 Zederbauer rekommenderat; endast för weymouthstallens frön förlängdes gro- 

 ningstiden ytterligare. Såsom grodda ansågos endast de frön, hvilkas rot- 

 groddar utvecklade sig fullt normalt i likhet med hvad Haack och referenten 

 tidigare framhållit, och måste dessa rotgroddar vara minst 2 mm. långa, in- 

 nan de bortplockades och antecknades i groningsjournalen. 



Vid groningsförsöken utsattes profven dels för olika beskaffadt ljus, ge- 

 nom att glasklockorna i groningsapparaten färgats olika, dels också för på- 

 verkan af hög värme eller kyla före groningsundersökningen. Fröna hade vid 

 dessa försök antingen förut stöpts i vatten under 24 timmar eller också lagts 

 in torra på groningsbädden. För att pröfva fröets reaktion mot hög värme 

 användes det af Roth vid ungerska skogsförsöksanstalten använda sättet att 

 begjuta fröna med hett vatten. Han häller nämligen under 10 sekunder ko- 

 kande vatten öfver groningsprofven samt låter sedan, innan de läggas till 

 groning, stöpa dem under 24 timmar i till en början 70 — 80-gradigt vatten, 

 som så småningom får svalha. För att däremot undersöka frostens inverkan 

 på fröna, utsattes dessa i glas i fria luften under vintermånaderna, eller ock 

 lades de i på konstgjord väg åstadkommen koksaltsnö. 



Beträffande graneji fann författaren, att gult ljus bäst gynnade grobarhe- 

 ten och därnäst hvitt, medan däremot groningsresultaten i de blå och svarta 

 klockorna blefvo betydligt sämre. Hos frö, som utsatts för frost, blef gro- 

 ningens inträde något försenadt, men sedan stego groningskurvorna så mycket 

 hastigare. Roths ofvan skildrade förfarande hade ej något gynnsamt infly- 

 tande på granfröet. Ett prof med en grobarhet af 90 %" uppnådde exempel- 

 vis efter denna metod endast 17 %. Ett försök att sortera granfröet efter 

 storlek — större korn än 2 mm., korn af 2 — i ^2 ™'^''- och mindre korn än 

 I ^/2 nim. — ■ lämnade obetydlig skillnad i grobarhet. Till en början grodde 

 visserligen det största fröet hastigast, men i slutresultatet uppvisade det me- 

 delstora fröet något högre grobarhetsprocent. 



Hos lärken stego också groningskurvorna högst, då fröna fått gro i gult 

 eller hvitt ljus, medan de blefvo flackare för de frön, som lagts till groning 

 i mörker eller under de blå klockorna. Vidare visade det sig, att gronings- 

 procentens maximum såväl som minimum ligger högre för stöpt frö än för 

 ostöpt. Inverkan af köld utföll för lärkfröet ej så gynnsamt som för granen. 

 Mot Roths förfarande visade sig däremot lärkfröet hafva större motständskraftt 

 än granfröet. 



Beträffande tallfröet är att anteckna, hurusom det grodde fortast i hvit 

 ljus och därnäst i gult, men svagare i mörker eller blått ljus. Författaren 

 konstaterar vidare, att såväl maximum- som minimum-procenten visat sig vara 

 större hos frön, som lades till groning torra, än hos dem, som förut stöpts i 

 vatten. Tallfröets utsättande för frost verkade gynnsamt, om fröet helt kort 

 — 5 dagar — behandlades på detta sätt. Någon ökning i grobarheten vi- 

 sade sig icke vid användande af Roths metod. 



