SKOGSADMINISTRATIONEN. ' 6 5 * 



meritera för denna. Ehuru vikten och lietydelsen af läiisjfipjmästarnas arl)etc gent emot sta- 

 tens egna skogsförvaltningstjänslcmäns genom haltande jämförelser, t. ex. mellan arealerna af 

 respektive tjänstemans arbetsfält och pä annat sätt, blifvit i hög grad öfverdrifna, har de 

 extra jägmästarnas förbund för sin del aldrig bestridl. att prcmisscriia i nyssnämnda resone- 

 mang innehålla en god portion sanning. Af detta följer dock icke utan vidare, att länsjäg- 

 mästarna också böra få räkna meriter för statstjänst. Det är åtskilliga hänsyn och skäl, som 

 Eders Kungl. Maj;t täcktes taga i nådigt öfvervägande, innan ändringar i nuvarande beford- 

 ringssystem ske i denna riktning. 



Det är till en början klart, att alldeles samma argumentering, som den förut anförda, 

 också kan användas för att motivera att i bolags- eller rent privat tjänst anställda personer 

 med högsta skogliga utbildning och af bepröfvad praktisk duglighet borde äga rätt att lika 

 fullt som statens egna tjänstemän komma i betraktande vid besättandet af ordinarie i:sta 

 grads tjänster. Att länsjägmästarna beträffande anställning och kontroll ej nämnvärdt skilja 

 sig från de enskilda skogstjänstemännen, är nämligen förut visadt. Frågan gäller alltså i 

 själfva verket, huruvida skäl och behof just nu föreligga, att öppna skogsstaten för en allmän 

 yrkeskonkurrens med upphäfvande af den företrädesrätt, hvilken här — liksom inom andra 

 kategorier statsämbeten — ansetts böra tillkomma dem, hvilka förut tjänat staten såsom ende 

 eller hufvudsaklig arbetsgifvare. 



Blir yrkeskonkurrensen fri inom skogsstaten, kommer staten ovillkorligen att ur skogs- 

 förvaltningssynpunkt -lida direkt skada häraf, såvida ej samtidigt löneförmånerna för samtliga 

 tjänstemannagrupper, extra såväl som ordinarie, ändras till full paritet med likåldriga skogs- 

 mäns utom skogsstaten. Att detta skulle kräfva en afsevärd löneförhöjning öfver lag för 

 statstjänstemännen vet den, som aldrig så litet är inne i dessa förhållanden. På grund af 

 bristande detalj uppgifter om de privata skogsmännens löneförmåner kan någon fullständig 

 jämförelsetablå häröfver visserligen ej framläggas, men det må vara nog att peka på de brott- 

 stycken af en dylik utredning, hvilka framlagts dels i riksdagens kamrars eget utskottsutlå- 

 tande den II mars 1910 öfver motionen om länsjägmästarnas tjänsteårsberäkning, dels ock i 

 domänstyrelsens yttrande till Eders Kungl. Maj:t den 30 december 1909 med anledning af 

 svenska forstmästareförbundets förslag till ordnande af viss del af skogsundervisningen. 



I förstnämnda aktstycke visas sålunda, att under det medelaflöningen för 19 länsjäg- 

 mästare år 1 9 10 var 3,800 kr., kommo inga extra jägmästare i statstjänst på långt när upp 

 till denna siffra, utan var lönen för; 



64 aflönade revirassistenter, skyddsskogsassistenter och amanuenser i domän- 

 styrelsen 2,400—3,000 kr. 



3 allmänningsassistenter 2,800 — 3,000 » 



16 skogstaxatorer, dikningsledare och skogsingenjörer 3,ooo » 



och 17 öfverjägmästareassistenter och biträdande jägmästare 3iOOO — 3,200 » 



Af domänstyrelsens förutnämnda skrifvelse framgår, att bland 66 stycken i privat tjänst 

 anställda forstmästare, d. v. s. från skogsinstitutets lägre kurs utexaminerade skogsmän, hvil- 

 kas lönevillkor kommit till styrelsens kännedom, lönen gestaltade sig så, 



att 2 stycken hade hvardera 10,000 kr. eller däröfver 



» 3 r> » » 7,000 » 



» 6 » » » 6,000 » 



» 10 ' » 5,000 » 



» 26 » » » 4,000 o 



k 16 » » " 3,c'00 » 



» 3 » - » 2,000 » 



medelaflöningen för samtliga 66 alltså något mer än 4,300 kr., hvartill dock, såsom domän- 

 styrelsen påpekar, i regel bör läggas fri bostad samt vissa andra naturaförmåner. En sanno- 

 likt ännu högre löneskala kan antagas gälla för de frän skogsinstitutets högre kurs utgångna 

 privata skogsmännen, bland hvilka åtskilliga i egenskap af skogschefer, direktörer eller om- 

 bud veterligen ha vida högre löner än dem, hvilka åtfölja t. o. m. de högsta posterna inom 

 statens skogsförvaltning. 



Kompensationen för den lägre löneskala, som staten — visserligen med förlust af en 

 och annan särskildt framstående eller i ropet kommen förmåga — kunnat bjuda utan att 

 väsentligen sänka genomsnittskvalitén inom sin tjänstemannakår, har hitintills just legat i den 

 garanti för framtiden, som nu gällande meritsystem gifvit. 



Skogs7i^rdsyofeningeiis Tidskri/t, Fackafdelningen tgij. L 



