I 6 6* SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Se vi åter till den sidan af saken, huruvida någon brist pa fullt kompetenta aspiranter 

 till ordinarie skogsstatstjänster motivera en ytterligare ökning af konkurrensen om dessa plat- 

 ter, måste svaret härpå än mera afgjordt utfalla i nekande riktning. I själfva verket har en 

 alltjämt fortgående påbyggnad af extra-ordinarie-systemet inom skogsstaten efterhand här ska- 

 pat en situation, som alldeles oafsedt länsjägmästarnas fordran på meriter, skulle tvingat de 

 extra jägmästarnas förbund att nu påkalla Eders Kungl. Maj:ts särskilda uppmärksamhet ]iå 

 de vådor, som från detta håll hota. 



Efter 1889 års omreglering, hvarvid domänstyrelsen bemyndigades att i mån af behof 

 anställa extra lägmästare, har ett i förhållande till den ordinarie personalen allt större och 

 större antal extra tjänstemän anhopats i statstjänst, sä att de senare nu utgöra 58 % af 

 kåren i dess helhet. Mot 125 skogligt utbildade ordinarie befattningsinnehafvare inom skogs- 

 staten, domänstyrelsen, skogsläroverken och statens skogsförsöksanstalt komma nu, försåvidt 

 man kan fixera denna något vaga siffra, 174 extra jägmästare, som helt eller öfvervägande 

 arbeta i statstjänst. Personer, som blott formellt kvarstå såsom extra jägmästare, men icke 

 längre äro verkliga statstjänstemän, äro alltså icke inbegripna i denna summa! 



Det ligger i öppen dag att en sådan proportion mellan ordinarie och extra tjänstemän 

 betyder en fullkomlig stagnation i befordringshänseende ; en stor kontingent af de senare 

 nå tack vare dessa förhållanden aldrig fram till det själfständigare verksamhetsfält och det 

 tryggade lefvebröd, hvartill en lång och dyrbar utbildning i förening med oförvitlig praktisk 

 tjänstgöring dock bort berättiga dem. För aspiranterna inom skogsstaten hota i en framtid 

 sådana befordringsförhållanden inträda, som — för att taga ett lättfattligt exempel — skulle 

 råda inom vår officerskår, därest man inom denna först vid 40 — 50-års åldern nådde kaptens- 

 grad, cch om för en stor del gradpasserare t. o. m. saknades utsikter att nå denna. 



Inom parentes må anmärkas att befordringsåldern under I o-årsperioden 1 903 — 1912 varit: 



för kapten \id infanteriet 36,6 år 



» » » kavalleriet 36,9 > 



t, 11 ■» artilleriet 33,7 » 



» » ;> fortifikation och träng 34i° * 



■D 11 flottan 29,9 » 



» » » kustartilleriet 30,9 



i> regementsintcndenter 28,7 » 



För adjunkter vid högre allm. läroverk har den under samma period varit 35,4 och 

 för revirfön^altare 39,5 åri. 



Ett sådant sakernas tillstånd får tydligtvis ej uppfattas enbart såsom en personlig-ekono- 

 misk angelägenhet, låt vara att den såsom gällande en hel tjänstemannakår redan som sådan 

 vore viktig nog. En prekär ställning och ett, hvad verksamheten angår, pä lifstid eller i 

 hvarje fall utöfver den bästa mannaåldern förlängdt omyndighetstillstånd hos statens extra 

 skogsförvaltningstjänstemän kan nämligen ej heller undgå att skadligt återverka äfven pä 

 deras nuvarande och blifvande arbete. Det verkar hämmande på deras utveckling och dri- 

 dande på deras förmåga af initiativ och själfsländigt handlande. 



En närmare redogörelse för extra-ordinarie-systemets utveckling i skogsstaten liksom 

 ock för de faror, som äro förknippade därmed, har redan framlagts i en uppsats i Skogs- 

 vårdsföreningens Tidskrift, Fackupplagan, 1909, h. I, hvilken uppsats här såsom bilaga 2 

 bifogas. Det må tilläggas, att förhållandena under de allra senaste åren ingalunda förbätt- 

 rats, utan tvärt om utvecklat sig i en riktning, som än mera ökat våra farhågor för framtiden. 

 I hvad mån dessa äro berättigade täcktes Eders Kungl. Maj:t jjröfva redan genom att taga 

 del af följande siffror. 



Åldersfördelningen, hänförd till innevarande år, är bland de förutnämnda extra skogsstats- 

 tjänstemännen följande: 



40 är eller däröfver 5 stycken 



35—39 år 28 » 



30—34 »^ 76 » 



under 30 år 65 » 



d. v. s. före eller under år 19 13 ha icke mindre än 109 stycken passerat 30-års åldern. Af 

 dessa äro mer än hälften familjefader. 



Utsikterna till befordran låta sig utan större svårighet beräknas. Under närmaste 10- 

 års period, 1913- 1922, ingå följande antal ordinarie tjänsteinnehafvare i sitt 65 lefnadsår; 



