GKANKNS T0I'P10RKA. 1^.3* 



det av topptorkan hemsökta beståndet i en sydsluttnin<^, där det har 

 ett särdeles väl skyddat läge. (iranen förekommer här som underväxt 

 i en tämligen gles tallskog av tyskt ursprung och planterades samtidigt 

 med tallen omkring år 1882. 



Då det sålunda är uppenbart, att de skadade grangrupperna inga- 

 lunda äro att finna i särskilt för frosten utsatta lägen, förlorar den av 

 många omfattade teorien om kölden som sjukdomsorsak betydligt i an- 

 taglighet. 



För ett rätt bedömande av toppskadornas orsak måste givetvis även 

 fastställandet av deras ålder vara av stor vikt. Man skall snart efter 

 en ganska flyktig granskning göra den erfarenheten, att de torkade stam- 

 spetsarna visst icke tillhöra samma årsklass. Man finner sålunda utan 

 svårighet fall, då den torra toppens sista årsskott utbildats för flera år 

 sedan. Så hade exempelvis den i fig. 4 avbildade toppen dödats för 7 

 år sedan, då den undersöktes (6 september 19 10). Barken var vitgrå 

 och lavbevuxen, och kådflödet, som var stelnat och hårt, hade antagit 

 avsevärda proportioner. Illustrationer till denna sak lämnar även den 

 schematiskt framställda fig. 11. I själva verket är topptorkan känd 

 hos oss ända sedan år 1893, då den observerades på Kolleberga krono- 

 park av numera direktören för K. Skogsinstitutet A. WAHLGREN. Om 

 granen vid en viss tidpunkt angripits av denna sjukdom till en omfattning, 

 att det ådragit sig allmän uppmärksamhet, betyder detta alltså icke, att 

 det helt oförmodat tillkommit en ny form av skada, och att man för 

 dess förklarande skulle behöva antaga några exklusiva klimatiska be- 

 tingelser. Topptorkan har gamla anor i våra skogar, ehuru den genom 

 sitt vanligen mera sporadiska uppträdande har blivit förbisedd. 



Efter denna framställning av topptorkans allmänna karaktär blir det 

 av intresse att se till, huruvida den kan vara identisk med någon av de 

 inledningsvis omnämnda toppskadorna från södra F.uropa. Att sjuk- 

 domen icke kan ha något gemensamt med Hartigs Septoria-^k^ådi fram- 

 går omedelbart av den omständigheten, att den senare visar sig på de 

 späda årsskotten, den svenska topptorkan däremot på äldre, fullt förvedade 

 och utvuxna skottdelar. .S>//<?/w-sjukan är såvitt jag har mig bekant 

 ännu icke konstaterad hos oss.^ Ej heller finnes det någon anledning 

 att antaga, att elektriska urladdningar skulle ha haft någon betydelse i 



' Möjligen kan det vara denna sjukdom, som jag föregående års höst sett angripa ett- 

 åriga, kraftigt utvecklade plantor av Piniis insignis DOUGL., vilka uppdragits i skogsförsöks- 

 anstaltens plantskola vid Brunnsviken. Det långa årsskottet var angripet på sin mitt, barren 

 voro bruna, och den ännu gröna toppen hängde slappt ned. Det döda barkparliet var besatt 

 med små, för blotta ögat knappt synliga pyknider, som visade rätt stor överensstämmelse med 

 den av Hartig beskrivna Septoria parasiticd. 



