(;RAN1:NS TolM-TOkKA. 



185^ 



en ganska vansklig upj^gift, då det gällde att avgöra, vilken eller vilka 

 svampformer som ur denna synpunkt kunde komma i fråga. För att 

 underlätta frågans avgörande har jag studerat det unga granskottets ana- 

 tomi, och därvid gjort en iakttagelse, som är av ett visst intresse. 



Yttre delen av barken på ett granskott är som bekant uppdelad i 

 en mängd parallellt förlöpande och genom ganska djupa och mycket 

 trånga fåror skilda åsar, från 

 vilka barren utväxa. Dessa 

 omgivas ytterst under epi- 

 dermis av en tunn skleren- 

 kymmantel men utfyllas för 

 övrigt av en särdeles stor- 

 cellig tunnväggig vävnad (fig. 

 5 a). Denna vävnad är på- 

 fallande plasmafattig och av- 

 viker i detta avseende i hög 

 grad från den längre in be- 

 fintliga småcelliga, rikt kloro- 

 fyllförande delen av den pri- 

 mära barken. Den förlorar 

 därtill tämligen snart sina 

 plasmatiska beståndsdelar, 

 och cellväggarna undergå en 

 stark förvedning. Denna ut- 

 vecklingsprocess står uppen- 

 barligen i direkt samband 

 med uppkomsten av ett kork- 

 kambium, vilket anlägges 

 omedelbart utanför barkens 

 klorofyllförande del. Genom 

 dettas verksamhet inskjutes 

 mellan barråsarnas storcelliga 

 parenkym och skottets öv- 

 riga vävnader en flerskiktad 

 korkmantel, som helt och 



hållet isolerar ytterbarken. Undersöker man denna närmare, sedan dess 

 parenkym blivit dött och förvedat, skall man undantagslöst finna enstaka 

 ytterst fina svamphyfer, som sträcka sig över de tomma cellrummen och 

 genomborra väggarna. För att kontrollera denna iakttagelse har jag 

 granskat en stor mängd levande skott och därvid alltid kunnat påvisa 

 enstaka myceltrådar i deras ytterbark. Det framgår härav, att denna 



Fig. 5. Tvärsnitt (halvschematiskt) av ett granårsskott 

 vid sommarens början, a barråsens storcelliga paren- 

 kym, b kärlsträng till barret, c hartskanal, '/ vedmantel, 

 e märg. Den brutna linjen utmärker läget för det un- 

 der sommarens lopp uppkommande korkkambiet. 



Querschnitt (halbschematisch) durch einen Fichtenjahrestrieb im 

 Anfangdcs Sommers. a grosszelli^fes Parenchym des Xadelpolsters, 

 b Gefässbiindel der Nadel, c Harzgang, d Holzteil, e Mark. Die 

 gebrochene T-in;e bezeicbnet die I.age des im Laufc des Sommers 

 entstebenden Korkkambiums. 



