1 86* 



TORSTEN LAGERBERG. 



omedelbart efter sin död tages i besittning av svampar, vilka sedermera, 

 om skottet av en eller annan anledning i sin helhet bringas att torka, 

 uppenbarligen m\'cket hastigt kunna bemäktiga sig även skottets övriga 

 vävnader. Alla de ovan berörda svampformerna äro därför med största 

 sannolikhet icke annat än saprofyter. För denna sak talar även en an- 

 nan omständighet. Som bekant bruka 

 barrträden, om deras stamdelar utsättas 

 för angrepp av parasitiska svampar, rea- 

 gera genom utsöndrande av betydande 

 mängder kåda. Kådan impregnerar ofta 

 fullständigt de dödade vävnaderna. De 

 delar av de torra topparna, på vilka 

 alla ovan omtalade svampformer an- 

 träffades, voro emellertid fullständigt 

 kådfria. Utgår man ifrån den uppfatt- 

 ningen, att kådflödets läge visar hän pä 

 var .själva angreppspunkten är belägen, 

 så skulle man alltså ha att söka denna 

 på gränsområdet mellan stammens le- 

 vande och döda del. Genom ett när- 

 mare studium av detta stamparti har 

 jag också vunnit full visshet om, att 

 svampangreppet ägt rum på denna 

 punkt. Här framkommer med tiden en 

 helt annan svampform. Den återfinnes 

 konstant på alla toppskador, och måste 

 alltså vara intimt förbunden med dessa. 

 Då svampen i sin tillväxt nått runt om 

 stammen, blir näringstillförseln till top- 

 pen med alla dess grenar avbruten, och 

 topptorkan är sålunda mera en indirekt 

 följd av svampangreppet, dess egentliga 

 orsak är näringsbrist. 



Själva gränslinjen mellan de levande 

 och döda vävnadspartierna har i all- 

 mänhet ett högst oregelbundet förlopp. 

 Ofta går den döda barken betydligt längre ned på den ena sidan av 

 stammen än på den andra. Många gånger finner man flera från var- 

 andra isolerade döda vävnadssträngar, vilka som smala strimmor skjuta 

 långt ned genom den levande barken. Längre ned fortsättas de av 

 smärre, från varandra isolerade döda vävnadsgrupper, vilka till slut all- 



Ur Statens Skogsförsöksanstalts saml. Förf. foto. 



Fig. 6. Insidan av barken, avfläkt från 



gränsområdet mellan stammens levande 



och döda del. Upptill död innerbark, 



längre ned endast ytterbark med här 



och var vidsittande döda, svulstliknande 



partier av innerbark. 



Innenseite eines Rindenstiicks, das auf der 

 Grenzzone zwischen lebenden und toten Stamra- 

 teilen abgelöst wurde. Zu oberst war die Rinde 

 bis zum Holz völlig tot, mehr unten sieht man 

 nur die .\ussenrinde mit hier und da haftenden 

 toten Inseln des chlorophyllhaltigen Rindenpa- 

 renchyms. 



