GRANENS TOITIORKA. I 9 r''= 



rernas gronin^. I detta samband torde böra nämnas, att direktören för 

 K. Skogsinstitutet A. Waiii.crkn har meddelat, att han vid ett par till- 

 fällen sett unga granar, som ena året varit besatta med barklöss, under 

 det följande torka i toppen pä det för sjukdomen karaktäristiska sättet. 

 Det har emellertid visat sig mycket svårt att genom en anatomisk under- 

 sökning avgöra, i vad män uppfattningen om lössens betydelse för topp- 

 torkan kan ha något fog för sig. Ur denna synpunkt har jag särskilt 

 fäst mig vid de små, svulstliknande, i fig. 6 avbildade bark.skadorna, 

 vilka genom sitt uppträdande av flera anledningar kunde misstänkas ha 

 uppstått kring ett lusstick. Emellertid har jag icke i något fall kunnat 

 upptäcka någon sårkanal i de dödade vävnaderna, oaktat jag noga ge- 

 nomsett fullständiga snittserier av sådana knölar. Även om man sålunda 

 efter en sådan undersökning icke vågar direkt förneka, att barklössen 

 kunna spela någon roll för topptorkan, så torde man dock kunna påstå, 

 att de icke hava någon avgörande betydelse redan på grund därav, att 

 dessa insekter på de platser, där sjukdomen varit särskilt spridd, icke ha 

 förekommit i den mängd, som i så fall hade varit erforderlig. Efter 

 allt att döma är det icke heller nödvändigt att tillgripa denna förklarings- 

 grund. 



Så vitt jag kan se, låter sig såväl själva tidpunkten för infektionen 

 som platsen för densamma med tämligen stor säkerhet bestämmas utan 

 någon ingående undersökning. Det är nämligen tydligt, att själva in- 

 kubationstiden icke kan vara särdeles lång. Detta framgår bl. a. av den 

 omständigheten, att angreppshärden i de allra flesta fall är belägen på 

 endast 2 år gamla skottdelar. Vid första anblicken kan som redan 

 nämnts detta för .sjukdomen särdeles karaktäristiska drag förefalla något 

 gåtfullt, men i själva verket är det icke uteslutet, att lösningen till svam- 

 pens infektionshistoria härigenom är given. Den stora regelbundenhet, 

 med vilken skadorna uppträda på 2-åriga skottdelar, måste sannolikt 

 tydas så, att svampen för sin utveckling fordrar en på det hela lika lång 

 tid, innan den hinner in till och dödar kambiet. Antar man sålunda, 

 att det är det utväxande, späda toppskottet som infekteras, skulle svam- 

 pen kunna vegetera i dess bark utan att märkbart skadligt inverka pä 

 tillväxten av nästföljande skottgeneration; först sedan denna nått sin 

 fullständiga mognad följande års höst skulle den kritiska tidpunkten in- 

 träda, då kambiet skadas. Grantoppen dör då under hösten och vintern, 

 och toppskadan framträder med alla sina utmärkande egendomligheter 

 på våren andra året efter infektionen. Med antagande av ett dylikt in- 

 fektionsförlopp blir det lättare att förstå, att angreppshärdarna i huvud- 

 sak äro bundna till 2-åriga årsleder. De undantag härifrån, som före- 

 komma, utesluta naturligtvis icke möjligheten, att infektionen alltjämt för- 



