GRANENS T01'I'rORKA. 



193' 



de frågecirkulär \ som utgått från skogsförsöksanstalten, att topptorkan 

 till samma omfattning uppträder i naturlig återväxt som i kulturbestånd. 

 Sjukdomens starkare koncentrering till de senare — som ju mångenstädes 

 äro uppdragna av tyskt frö — är nog mera skenbar. I de jämna, lik- 

 åldriga kulturerna äro naturligtvis infektionsmöjligheterna större, samtidigt 

 som det därstädes blir lättare att erhålla en överblick av skadorna. 



Topptorkans följder och bekämpande. 



Jag övergår härmed till en framställning av topptorkans betydelse 

 för trädens fortsatta utveckling. 



Granen är som bekant mycket känslig för sådana skadegörelser, som 

 träffa stamspetsen, och den reagerar därvid omedelbart genom utbildande 

 av ersättningstoppar. Denna förmåga kommer i mycket stor utsträckning 

 till användning hos de av topptorkan hemsökta granarna. I allmänhet 

 pläga ersättningsstammar utbildas från de översta, omedelbart under ska- 

 dan befintliga kransgrenarna. Deras inriktande i vertikal ställning åstad- 

 kommes icke genom en böjning av det utväxande årsskottet, utan böj- 

 ningen inträder i äldre redan förvedade stampartier. Detta för övrigt 

 välbekanta faktum framgår tydligt av fig. 9. Fenomenet har varit stu- 

 derat av talrika forskare men har ännu icke funnit någon slutgiltig för- 

 klaring. Det är icke heller min mening att ägna denna fråga någon be- 

 handling, jag vill här endast fästa uppmärksamheten vid en sida av saken 

 och det är den snabbhet, med vilken den omtalade böjningen i själva 

 verket utföres. A fig. g innehar ännu en av de fem kransgrenar, som 

 befinna sig närmast under toppskadan, den normala ställningen, och det 

 är sålunda lätt att bedöma beloppet av den böjningsrörelse, som de fyra 

 övriga utfört. Grantoppen fotograferades den 27 juni 191 1, och deras 

 inriktande i vertikal ställning torde sålunda ha tagit knappa 2 månader 

 i anspråk; processen kan nämligen icke ha börjat förr än vid utveck- 

 lingens inträde samma år, strax efter det att stamtoppen torkat. 



Ersättningstoppar uppkomma understundom även från de smågrenar, 

 som sitta mitt på årslederna, någon gång även från kransgrenarnas sido- 

 grenar. 



En annan följd av stamspetsens bortdöende är utvecklingen av so- 

 vande knoppar. Då de två sista årslederna av stammen äro döda, in- 



^ Skogsförsöksanstalten utsände under september månad 1912 till ett stort antal privata 

 skogsmän och genom K. Domänstyrelsen till vederbörande skogspersonal i de 7 södra di- 

 strikten frågecirkulär, i vilka infordrades nödiga upplysningar om topptorkans förekomst och 

 uppträdande. 



