GRANENS TOPPJORKA. I 9 7* 



kommans utveckling, men en sannolik förklaring härtill finnes dock. Då 

 topparna en tid varit torra, lossnar den utvändigt alltjämt sammanhäng- 

 ande barken från veden. I det sålunda uppkomna mellanrummet samlar 

 sig vatten, varefter den för fluglarvernas utveckling nödvändiga fuktig- 

 heten bibehålies. Larverna leva på den genom saprofytiska svampmycel 

 till en svartbrun massa förvandlade innerbarken och tränga ofta in i de 

 döda knopparna, som de fullständigt uräta. Intressant nog ha iaktta- 

 gelser om fluglarvers förekomst i dödade grantoppar även gjorts på an- 

 nat håll, enligt till entomologiska anstalten ingånget meddelande. Att 

 deras uppträdande under alla omständigheter måste vara fullständigt se- 

 kundärt säger sig självt. 



I vad män de torra stamspetsarna kunna spela någon ödesdiger 

 framtida roll såsom ingångsportar för röta låter sig naturligen icke nu 

 avgöras. Att denna möjlighet ingalunda kan anses utesluten är dock 

 tydligt. Utsikterna härför äro efter allt att döma lika stora i detta fall 

 som hos träd, vilkas toppar en gång dödats av Scptoria parasitica. Som 

 jag redan förut nämnt har RuDOLPll påvisat, att vSV/Zör/^-skadade stam- 

 mar gärna angripas av röta, vilken då utgår från den dödade toppens 

 insertionspunkt. 



Av min nu givna framställning torde framgå, att topptorkan är 

 en ganska allvarsam sjukdom för granen, och att man därför, där det 

 är möjligt, bör vidtaga eflektiva åtgärder för dess bekämpande. Särskilt 

 i unga, likåldriga grankulturer, där den har stora förutsättningar för sin 

 spridning, har den ju redan åstadkommit mycket ont. Man bör alltså i 

 möjligaste mån söka inskränka sjukdomens skadegörelser i sådana be- 

 stånd. Det enda säkra medlet härför torde vara att avskära och upp- 

 bränna de torkade topparna. Man bör därvid se till att ett tillräckligt 

 långt stycke av stammen medtages, så att inga smärre svampsår, från 

 vilka smittan sedermera skulle kunna spridas, kvarlämnas. 



Topptorkans utbredning i Sverige. 



För att erhålla en överblick över topptorkans nuvarande utbredning 

 har jag inlagt alla säkra lokaler för densamma pä omstående karta. All- 

 mänt hållna uppgifter om sjukdomens mer eller mindre rikliga förekomst 

 inom ett angivet område ha därvidlag icke kunnat beaktas. Av kartan 

 framgår tydligt att topptorkan har en utpräglat västlig utbredning i de 

 sydliga delarna av landet. Sin allmännaste spridning har den i \ästra 

 delen av Småland, i Västergötland och de sydöstra delarna av Värm- 

 land. Detta torde dock i viss män kunna ställas i samband därmed, 

 att granen är särskilt vanlig i dessa områden. Anmärkningsvärt är dess- 



