2 1 2* J. MEVES. 



D:r Wahl framhåller, att äfven kontrollförsöken icke varit alldeles 

 fria från polyedersjuka, hvarför man måste räkna med möjligheten af att 

 äfven vid infektionsförsöken en motsvarande procent larver varit polyeder- 

 sjuka redan vid deras inburande. 



Vidare påpekar han angående serien i), att infektionens verkan är 

 påtaglig vid alla här ofvan upptagna försök med undantag af dem, som 

 utförts med asbest- och Chamberlandsfiltrat. — Serien 2) ger, säger han, 

 en mindre klar bild af den artificiella infektionens verkan; emellertid 

 utbildade sig vid försöken med polyederhaltiga larvlik från åren 19 10 

 och igii ingen enda larv till puppa, ej heller vid försöken med pappers- 

 filtrat af igog års torrt förvarade larvlik. — Ett tydligare resultat visar 

 serien 3), där infektion med fuktigt förvarade kadaver från åren igo8 

 och I g 10 samt nästan torra lik från år 191 1, pappersfiltrat från 19 10 års 

 fuktigt förvarade lik och möjligen äfven asbestfiltrat af sistnämnda lik 

 utvisar en ökning i polyedersjukan i jämförelse med kontrollförsöken. 

 Profvet med igog års fuktigt förvarade larver anser d:r WaHL såsom 

 misslyckadt, enär 5 af profvets 10 larver icke ville förtära infekterad föda, 

 och påpekar, att bland dem, .som tvifvelsutan ätit af denna föda, en ut- 

 bildat sig som fjäril, hvilket bevisat en jämförelsevis stor motståndskraft 

 hos denna individ. 



D:r Wahl anser sig kunna sammanfatta resultaten af sina försök 

 sålunda, att minnelarvers matande med kvarlcfuor af polyedersjuka 7iunuc- 

 larver kan ånyo framkalla polyeder sjukdom. Infektionsämnets vimlens bibe- 

 hållas, vare sig de döda larverna uti slutet kärl sönderflutit till gröt och 

 förvarats där, eller desamma lufttorkat och först sedermera uppblötts i 

 vatten. Virulensen är hos nya och ettåriga larvlik större än hos äldre, 

 dock verkade infusion med äfven 3-åriga larvlik ännu på många larver. 



Den omständigheten att enstaka individer, oaktadt de förtärt infek- 

 tionsämne, ändock ej gått under, tyder därpå, att de voro immuna mot 

 ämnet eller mot den ringa mängd däraf, som införts i deras kropp. 



D:r Wahl motsätter sig Henschels åsikt, uttalad i »Die Seuche der 

 Nonnenraupe», i8gi, s. 9, att smitta skulle äga rum, så snart sjuka larver 

 delade föda med friska larver, eller när i de af friska larver angripna träd- 

 kronorna förefinnas lik af toppsjuka larver. 



Ehuru jag för egen del anser de af d:r Wahl med ytterlig omsorg 

 utförda försöken kunna vara af äfven prakti.sk betydelse i så måtto, att 

 med hans infektions.sätt virulent smittämne kan underhållas år efter år 

 under tidsperioderna mellan nunnehärjningar under förutsättning, att sam- 

 tidigt en koloni friska nunnor underhålles i fångenskap för att lämna 

 nödigt material, hvarigenom skulle kunna åstadkommas tillgång på smitt 



