FÖRSÖK MED INFEKTION AF NUNNANS LARVER. 2 1 3* 



ämne för användning på något sätt redan vid en härjnings begynnelse, 

 innan sjukdomen yppats i det fria, så är jag dock icke pä det klara 

 med, huruvida han tänkt sig — han själf nämner intet därom — att 

 smittämnet kunde medelst förgiftade barr spridas bland i skogen fritt 

 lefvande larver, helst om, enligt hans påstående, sjuka larver ej smitta de 

 friska. Hvarje nederbörd måste ju bortskölja smittämnet från trädkro- 

 nornas med stort besvär i infektionsvätskan neddoppade kvistar. 



Sedan jag redan år igoi under dåvarande svåra nunneperiod verk- 

 ställt en del försök till utrönande af larvers mottaglighet för smitta och 

 därvid kommit till resultat, hvilka syntes berättiga till omedelbart vid- 

 tagande af vissa åtgärder, som därefter ock utförts i det fria, har jag 

 tills nu saknat tid att närmare bearbeta därvid gjorda iakttagelser, som i 

 vissa afseenden, ehuru på annan väg, bekräfta hvad d:r Wahl funnit. 

 Det torde därför ej vara ur vägen att nu i anslutning till ofvanstående 

 referat redogöra för mina 



försök med infekterade nunneägg. 



Dessa försök föranleddes af samtal, som jag under en studieresa 

 i december år igoo haft med den i nunnefrågan särskildt initierade Königl. 

 Forstmeister Eberts i Födersdorf, Preussen, hvilken tillrådde att i skogen 

 utlägga nunneägg, som förgiftats med af polyedersjukdom dödade nunne- 

 larver, för att dymedelst utbreda sjukdomen. Helt naturligt vågade jag 

 dock icke låta använda detta sätt utan föregående egna, kritiska försök. 



Undersökningen afsåg hufvudsakligen att utröna i) huruvida, huru 

 snabbt och i hvilken grad de ur infekterade ägg utkläckta larverna komme 

 att dö af sjukdomen; samt 2) om och i hvilken utsträckning de sålunda 

 förgiftade larverna under sin lifstid förmådde i sin ordning nedsmitta 

 med dem sammanförda fullt friska larver. 



Jag önskade nämligen vinna visshet om, huruvida fara förelåge, att 

 utläggning af infekterade ägg möjligen kunde öka larvbesättningen i 

 skogen och sålunda orsaka direkt skada; och i händelse detta ej vore 

 fallet, huruvida, genom möjligheten af att friska larver smittades af sjuka 

 sådana, utsikt förefunnes för sjukdomens framkallande på områden, där 

 farsoten ännu ej visat sig. Naturligtvis måste en viss betydelse för 

 smittans öfverförande ligga i inkubationstidens längd. 



Antaget var, att smittämnet icke förmådde genomtränga äggens ki- 

 tinskal utan endast fastna på deras yta, men att de unga larverna, som 

 redan innan de fullständigt utkrupit ur sina skal börja förtära dessa 

 senare såsom sin första föda, skulle äta i sig smittämnet. 



