228* EDV. KINBERG. 



viss åtgärd, kan ej heller vara lämpligt att tillskapa och torde skogsinspektörens 

 ordförandeskap allenast kunna förklaras uti en önskan hos kommitténs majoritet att 

 skenbart gifva statsmyndigheten en stark ställning i förhållande till själfstyrelsen. 



A sid. 691 — 696 af reservationen äro motiv anförda för de ändringar 

 reservanterna ansett vara erforderliga i kommittémajoritetens lagförslag. 



I anledning af granskarens anmärkning, att det vore olämpligt att Konun- 

 gens befallningshafvande, en myndighet, hos hvilken någon fackkunskap säges 

 ej vara att förvänta, skulle pröfva fackfrågor, såsom föreslagna åtgärder för 

 skogsmarks återställande i skogbärande skick o. d., vill jag framhålla att 

 nämnda myndighet har till sitt förfogande all den fackkunskap genom under- 

 lydande skogsingenjör och skogsinspektör, som erfordras för den pröfning, 

 som kan åligga densamma. 



Härtill kommer, att uti ifrågavarande delar af landet, där skogshushållning- 

 en — särskildt om man frånser den ganska begränsade trakt, där malmbrytning 

 förekommer — är den i såväl ekonomiskt som socialt hänseende ojämförligt vikti- 

 gare, måhända viktigaste faktorn, Konungens befallningshafvande måste antagas 

 med den allra största uppmärksamhet följa just hushållningen med skogarna; 

 och det torde väl ej få anses alltför djärft påstå, att denna myndighet uti 

 skogstjänstemännen och skogsvårdsnämnderna, för att ej nämna landsting- 

 och hushållningssällskap, skola hafva fullt stöd uti sina fortsatta sträfvanden 

 att skydda skogshandteringen och på samma gång verksamt befrämja en god 

 skogsvård. Förtroendet för skogslagarnas handhafvande bör blifva större om 

 reservanternas förslag vinner gillande än om majoritetens förslag följes. 



Medgifvas måste att hittills ansträngningarna måhända alltför mycket 

 koncentrerats på den prohibitiva sidan af denna verksamhet. Detta förhål- 

 lande vinner emellertid sin tillfyllestgörande förklaring uti de omständigheter, 

 som förefunnits i dessa län. Ansatser hafva likväl på senaste tid gjorts i 

 riktning mot ett ökande af skogarnas produktionsförmåga, för hvilket ända- 

 mål af statsmakterna och de lokala korporationerna, landsting och hushåll- 

 ningssällskap anslagits medel och vidtagits positiva åtgärder. Sålunda har 

 kommittén sid. 409 — 411 af sitt betänkande kunnat meddela, att förutom det 

 förhållandet att en del bolag under senare tiotalet år börjat bedrifva rätt om- 

 fattande skogsvårdsarbeten i Västerbottens och Norrbottens län, jämväl mindre 

 skogsägare därstädes visat sig inse nödvändigheten af att större uppmärksam- 

 het ägnas skogens vård, och att man för år 1910 hunnit så långt, att statens 

 och de lokala korporationernas anslag för den enskilda skogsvårdens främ- 

 jande belöpte sig till 14,000 kronor i det förra länet och 10,000 kronor i 

 det senare, däraf hälften utgjorde statsanslag. Frekvensen ansökningar om 

 bidrag utvisande ett stigande skogsvårdsintresse hos de smärre skogsägarna, 

 hvilka i Västerbottens län uteslutande varit de, som kommit i åtnjutande af 

 bidrag. Den sålunda inslagna vägen har följaktligen visat sig i många fall 

 leda till goda resultat; enligt reservanternas mening bör den vidare fullföljas. 

 I sådant syfte hafva reservanterna uttalat sig för beviljande af ett statsanslag, 

 64,000 kronor, hvilket belopp är större än det som hittills utgått men dock 

 understiger hvad staten skulle få vidkännas genom dels utsyningsafgiftens efter- 

 skänkande, dels den minskning i kronoskogsförsäljningsmedel som, därest den 

 af majoriteten föreslagna skogsvårdsafgiften infördes, skulle uppstå. 



Reservanterna ha funnit önskvärdt, att skogsvårdsfrågan kunde lösas så, 

 att företrädesvis eller i första rummet mindre skogsägares behof af bidrag och 



