N(JKKI,ÄNDSKA SKOGSVÄRDSKOMMITTKNS KÖRSI.AG. 23 I* 



90 %. De återstående lo % redovisas till statskontoret för att i mån af 

 förefallande behof fördelas. I flera af landets sydli<;are delar hafva skogs- 

 vårdsafgifter endast i mycket ringa belopp influtit och de tio i)rocenten komma 

 sannolikast att stanna där. Beträffande taxeringen meddelar granskaren, att 

 värdet af de år 191 1 till erläggande af skogsaccis uppskattade afverknings- 

 beloppen från kronans skogar inom ifrågavarande två län hafva utgjort 

 4,891,070 kronor och att skogsvårdsafgift för detta virke sagda år, beräknad 

 efter nu gällande grunder, skulle ha utgjort 63,583 kr. och sålunda ett be- 

 tydligt lägre belopp än det resultat, hvartill reservanterna kommit enligt gamla 

 systemet. 



Jämföres emellertid det taxerade beloppet med 19 10 års försäljnings- 

 medel för kronovirket i nämnda län, utgörande med afdrag för afverknings- 

 och förädlingskostnad 6,284,105 kronor, finner man, att taxeringen antingen 

 har utfallit lägre, än hvad köparna betalt för virket, eller ock har under 

 år 191 1 icke allt virke, som sålts år 19 10, blifvit afverkadt. Skulle afverk- 

 ningen under 191 1 hafva omfattat hela den försålda virkeskvantiteten och 

 taxeringen sammanfallit någorlunda med köpeskillingsbeloppet för saluvirket, 

 skulle skogsvårdsafgifterna belöpt sig till i rundt tal 81,600 kronor. 



Vid skogsvårdsafgifts utgörande efter 1 9 1 2 års förordnings grunder lärer 

 staten och den skogägande befolkningen ej undgå, att denna afgift i fråga 

 om deras skogar, äfven då virket säljes å rot och afverkas af köparen, drab- 

 bar skogsägaren, ty oaktadt alla försök att bortresonera detta sakförhållande 

 lärer köpare ej underlåta göra sig skadelösa för den afgift, som för afverk- 

 ning skall erläggas. Konkurrensen i det nordligaste Sverige är ej sä liflig, 

 att det ej finnes utrymme härför. 



Hvad här ofvan anförts angående skogsvårdsafgifts utgörande efter såväl 

 förutvarande som nu gällande grunder torde utvisa, att, om än svårigheter 

 möta att angifva bestämda siffror å det belopp, hvartill afgiften kunde komma 

 att uppgå för afverkningen å kronans skogar uti ifrågavarande två län, detta 

 belopp under alla förhållanden blifver ganska betydande och efter hand kommer 

 att ökas. Afverkningen å dessa skogar har till beloppet stigit år från år 

 och kommer än mer att svälla ut i den mån afsättnings- och kommunika- 

 tionsförhållandena utvecklas. Det är för statsverket därför ingen bagatell, 

 ehuru granskaren låter påskina motsatsen, att staten genom skogsvårdsafgifts 

 införande i de nämnda två länen ikläder sig för den enskilda skogvårdens 

 främjande ett bidrag, låt vara indirekt genom minskning i statens skogsmedel- 

 inkomst, men som till beloppet ej kan på förhand beräknas, allraminst för 

 framtiden. 



Om arealförhållandet i fråga om kronans och enskildes skogar lägges 

 till grund för ett ungefärligt bedömande af huru stort det relativa bidraget 

 från kronans skogar kunde blifva inom ifrågavarande två län, jämfördt med 

 samma bidrag i de öfriga länen, visar det sig (se sid. 678 — 679 af reserva- 

 tionen), att bidraget från kronans skogar i nämnda två län skulle blifva 1 1 

 gånger och särskildt i Lappland 14 gånger så stort som i öfriga delar af 

 landet. De kronoskogar, hvilkas afkastning tillfaller statsverket, utgöra näm- 

 ligen i förenämnda två län 44,7 procent af länens hela afvittrade utmarks- 

 arealj och de i Lappland befintliga kronoskogar af samma slag 56,2 procent 

 af hela den afvittrade utmarksvidden därstädes, under det att kronans skogar 



